GAL V. INDUKTIONSSTRÖMMARS VÄRMEUTVECKLING. 117 



slutande och öppnande, så återfår man, genom att i eqvationen 

 (B) göra ^4 = 0, den för detta fall förut uppställda eqvationen 

 (^4). Eqvationen ' (B) är således det allmänna uttrycket för 

 sambandet mellan den galvaniska induktionen och det dervid för- 

 brukade mekaniska arbetet. 



9. Den mekaniska värmetheorien angifver endast, att det 

 uppkomna värmet bör vara proportionelt med det förbrukade 

 mekaniska arbetet, utan att på något sätt bestämma den inre 

 och närmaste fysikaliska orsaken till denna öfvergång af den ena 

 af dessa rörelseformer i den andra. Den mekaniska värme- 

 eqvivalenslagen är en princip, som i hvarje enskildt fall måste 

 experimentelt bevisas, innan man kan tillägga densamma full 

 allmängiltighet; ty den uppvisar icke på något sätt det inre fysi- 

 kaliska förloppet vid denna transformation af rörelsen. Den 

 nämnda lagen utgör så att säga det yttre sambandet mellan de 

 ifrågavarande naturfenomenerna, men förklarar icke, på hvilket sätt 

 och genom hvilka fysikaliska medel sjelfva sammanbindningen 

 försiggår. Jag vill nu till slut antyda den fysikaliska orsaken 

 dertill, att vid det ena af de två galvaniska induktionsslagen 

 värme uppkommer, men icke vid det andra. 



Under det att den inre rullen med konstant hastighet rote- 

 rar, uppstår i densamma en indukt-ionsström. Om man räknar 

 rotationens början från det ögonblick, som den rörliga rullen 

 passerar midten af den fasta, sågar den, i den rörliga rullen upp- 

 kommande, induktionsströmmen alltid i samma riktning under 

 första hälften af hela omloppet. Induktionsströmmen under hela 

 omloppets andra hälft är den förra i hvarje hänseende lik, en- 

 dast med det undantag, att den har motsatt riktning. Dessa 

 båda induktionsströmmars inverkan på hufvudströmmen måste 

 således äfven vara fullkomligt lika, dock med det undantag, att 

 om strömintensiteten i hufvudbanan af den ena ökas, så minskas 

 den af den andra. Om nu Ox och öy (fig. 4) föreställa tvänne rät- 

 vinkliga koordinataxlar, och tiden (t) räknas utefter abscissan och 

 strömintensiteten efter ordinatan, så utmärker afståndet mellan 

 abscissan och den med denna parailela räta linien abcd ström- 



