124 HILDEBRANDSSON OCH ROSEN, 



ångan stiger från lager till lager, till dess slutligen efter längre 

 eller kortare tids förlopp hela kärlet fylles af ånga, hvars tension, 

 om eljest den insläppta vattenmängden är tillräckligt stor, är 

 beroende endast af temperaturen och således oberoende af luftens 

 tryck. År nu den s. k. Daltonska åsigten rigtig, så bör enligt 

 Lamont vattenångan icke utöfva någon inverkan på den om- 

 gifvande luften, och trycket under evaporeringen förblifva oför- 

 ändradt, till dess att vattenångan öfverallt hunnit framtränga till 

 kärlets väggar, eller till dess att rummet blifvit fullständigt 

 mättadt. Så snart åter detta inträffat, ökas trycket med ångans 

 tension. Luften och vattenångan skulle således verka som tvenne 

 af hvarandra fullt oberoende atmosferer, som genomträngde hvar- 

 andra, utan att dock på något sätt inverka på hvarandra. Skulle 

 åter ångan utöfva ett mekaniskt tryck på luften, så måste der- 

 emot trycket börja att ökas omedelbart efter vattnets införande, 

 och fortfara att ökas, till dess att hela kärlet blifvit mättadt. 

 Antages nu, att den nedre delen af det ifrågavarande kärlet 

 hålles vid en högre temperatur T, den öfre vid en lägre t, så 

 måste tydligen vattenånga oupphörligt kondenseras i den kallare 

 delen. Vore den Daltonska theorien rigtig, så måste i detta fall 

 trycket inuti kärlet vara ■- luftens tension + den vattenångans 

 tension, som motsvarar den lägsta temperaturen t. Inverkar 

 åter ångan mekaniskt på luften, så måste den under det oupp- 

 hörliga strömmandet från den varmare till den kallare delen af 

 kärlet pressa luften framför sig och liksom sammanpacka den i 

 den kallare delen. Trycket måste således i denna händelse visa 

 sig vara större än livad det enligt den Daltonska åsigten borde 

 vara. För att genom ett experiment afgöra frågan förfor nu 

 Lamont på följande sätt: Ett glasrör böjdes på det sätt, fig. 1 

 utvisar. På ena ändan var en kula K utblåst, den andra 

 ändan var öppen vid e och i den raka delen befann sig en 

 qvicksilfverdroppe q, som tjenade till index. Den krökta delen 

 ckd var nedsänkt i ett kärl B, fyldt med kallt vatten; i kärlet 

 A äter kunde man vexelvis hälla kallt och varmt vatten. För- 

 söket visade nu, att da temperaturen i kärlet A steg från 15°,7 



