178 M V. ODEMUS; 



parater voro en stor del af dem icke injicierade, andra delvis 

 eller i båda sina crura fyllda, men ingenstädes hade massan fram- 

 trängt längre i de vridna kanalerna). Uppåt mot corticalsubstan- 

 sen i det mörkare bandet börja de att mer eller mindre slingra 

 sig, och de flesta åtminstone tillika blifva tjockare. Att detta 

 gäller för båda crura af en slingformig kanal har jag flera gån- 

 ger tydligt kunnat öivertyga mig om. Denna tjockare del af det 

 crus, som kommer från pyramidprocessen, har vanligen en vidd 

 af 0,03—0,4 m.m. 



På snitt genom medullarsubstansen träffas ganska ofta bil- 

 der, som tyckas tala för det af Colberg antagna inmynnandet 

 af fina kanaler i de öppna. Tillfölje af samtliga kanalernas un- 

 gefär parallela förlopp äro likväl, äfven med de af Colberg an- 

 vända handgrepp, anledningarna till misstag så stora, att man 

 måste söka kontroll på annan väg. Efter lyckad isolering, hvar- 

 vid medullarsubstansen aldeles frivilligt föll i de skönaste knippen, 

 i hvilka man med blotta ögat lätt kunde urskilja de öppna ka- 

 nalernas delning, var det icke möjligt att upptäcka något spår 

 till en förening mellan fina och öppna kanaler. Den förmodan, 

 att de fina kanalerna blifvit afbrutna vid inmynningsstället, mot- 

 sades dels af de öppna kanalernas öfverallt jemna konturer, dels 

 äfven deraf, att isolerade oskadade slingor förekommo i mängd. 

 De slingformiga kanalerna måste derföre antagas alla fortsätta 

 sig upp i corticalsubstansen. 



Såsom redan nämndt tränga de öppna kanalerna knippvis 

 upp i corticalsubstansen, och här förgrena de sig ånyo. Grenarne 

 äro vid ursprunget vanligen smalare än stammen, ofta ganska 

 fina, men här och der träffas stammar, hvilka på ett sätt, som 

 mycket påminner om förhållandet i medullarsubstansen, dela sig 

 i tvänne ungefär lika tjocka grenar. Vid eller kort efter sin af- 

 gång böja sig grenarne tillbaka mot medullarsubstansen, och på 

 samma sätt böjer sig slutligen stammen sjelf tillbaka med bibe- 

 hållen eller aftagande tjocklek, hvarvid vanligen en finare gren 

 afgår uppåt från sjelfva bagens con vexitet. Hos svinet är denna 

 stammens oraböjning särdeles i ögonen fällande i närheten af 



