UNDERSÖKNINGAR ÖFVER URINKANALERNAS FÖRLOPP. 179 



njurens yta, och jag har ofta kunnat följa det nedstigande crus 

 utan märkbart afsmalnande ned mot midten af corticalsubstan- 

 sen. Denna förgrening med mot peripherien öppna vinklar tyckes 

 vara vida rikligare hos svinet än hos hästen, och det synes som 

 hos sistnämnda djur icke sällan stammar böjde sig tillbaka utan 

 att förut hafva afgifvit grenar. Tillbakaböjningen af grenar och 

 af stammarne sjelfva försiggår utefter hela omfånget och höjden 

 af pyramidprocesserna, som man tydligt finner vid jemförelse af 

 längd- och tvärsnitt. 



Efter stammarnes omböjning uppträder en ytterligare, nedåt- 

 stigande förgrening, hvarvid mera sällan finare grenar afgå från 

 en tydligt karakteriserad stam, utan oftast under form af en 

 delning i tvänne ungefär lika tjocka grenar, h vilken kan upprepa 

 sig två till tre gånger (eller kanske oftare) på samma kanal; van- 

 ligen äro härvid vinklarne nedåt öppna, i spetsen afrundade och 

 med sina båda crura betydligt divergerande. Som jag likväl 

 aldrig sett båda crura vid den nämnda dichotomiska förgreningen 

 vidare dela sig, utan alltid blott det ena, så synes den endast 

 vara en formförändring af den förstnämnda. I båda fallen 

 tyckes dock stammen slutligen utlöpa i tvenne smalare grenar af 

 ungefär lika vidd. Denna nedstigande förgrening är ganska rik- 

 lig, ty den synes nästan allmänt tillkomma de omböjda stam- 

 marne, om också först efter ett längre odeladt förlopp, såsom 

 förhållandet är med en del kanaler hos svinet. — En vigtig fråga 

 är den, huruvida verkliga, finare grenar kunna vidare dela sig, 

 och den måste bestämdt bejakas, ehuru det aldrig lyckats mig 

 att följa en sig delande gren tillbaka ända till stammen. Af 

 nämnda skäl kan jag icke heller afgöra om denna delning till- 

 kommer de upp- eller nedstigande grenarne eller bådadera, men 

 efter hvad jag hittills sett, synes den tillhöra de uppstigande och 

 öfverhufvud vara ganska sparsam. 



Såväl de uppstigande som de nedstigande äkta grenarne be- 

 gifva sig emedlertid icke direkte till medullarsubstansen, utan 

 först efter h varjehanda slingringar, i allmänhet så att de, efter 

 att först hafva lupit nedåt ett stycke, böja tillbaka mot njurens 



