UNDERSÖKNINGAR ÖFVER URINKANALERNAS FÖRLOPP. 181 



om Schweigger's uppsats först sedan mina egna undersöknin- 

 gar i detta ämne voro nära afslutade, och hans uppgifter hufvud- 

 sakligen grunda sig på isolering af urinkanalerna hos smärre djur, 

 kan jag icke afgöra, om de af honom angifna "Schaltstücke" mot~ 

 svara de nu beskrifna slingringarna, hvilket synes vara det tro- 

 ligaste, eller utgöra andra, egendomliga bildningar. Hos får- och 

 kalf-embryoner har jag i corticalsubstansen bär och der träffat 

 enkla, u-formiga, mot peripherien öppna omböjningar af de öppna 

 kanalernas grenar. — I djupaste delen af corticalsubstansen och 

 motsvarande det förut nämnda mörka bandet hafva nästan samt- 

 liga de nedstigande kanalerna återtagit sin riktning nedåt; de 

 vidga sig här något och förlöpa under smärre, vågformiga sling- 

 ringar ungefär parallela och utan delningar. 



Den vigtigaste punkten i ofvan gifna framställning af förhål- 

 landet i corticalsubstansen, nämligen kanalernas delning, har kun- 

 nat kontrolleras genom isolering; i öfrigt har denna method här 

 icke lyckats aldeles så väl som i medullarsubstansen, hvilket 

 egentligen synes böra tillskrifvas kanalernas i hvarandra ingri- 

 pande slingringar, hvarigenom de dels lättare atbrytas, dels blifva 

 svårare att behörigen utbreda. 



Om vi i korthet sammanfatta den ofvan gifna detaljerade 

 beskrifningen, så finna vi att de genom fortsatt dichotomisk del- 

 ning i medullarsubstansen bildade öppna stammarne stiga, ord- 

 nade i runda knippen, upp i corticalsubstansen, hvarpå de, som- 

 liga lägre andra högre upp, böja sig tillbaka nedåt. Endast ett 

 mindre antal når upp till närheten af njurens yta, hvarigenom 

 hela knippet får en konisk form. Under hela sitt förlopp såväl 

 uppåt som nedåt afgifva stammarne, ju längre desto flera grenar, 

 hvilka åter kunna förgrena sig, och utlöpa slutligen sjelfva i 

 smala ändgrenar. Kort efter sin afgång bilda gienarne slingrin- 

 gar, i allmänhet på det sätt, att de först löpa nedåt, derpå uppåt 

 och slutligen åter vända tillbaka nedåt. Ju närmare njurens yta, 

 der utrymmet är större, desto mera complicerade äro dessa sling- 

 ringar, bildande verkliga hoprullningar (Knäuel), ju djupare ned 

 desto enklare, så att här grenar förekomma, hviika utan alla 



