207 



Mineralogiska iakttagelser. 

 Af C. W. Paykull. 



[Meddelade den 13 April 1864.] 



]. Arragonit från Pajsbergs grufvor i Wermland. 



I den ena grufväggen af ett invid sjön Yngen beläget, igen- 

 fyldt grufscliakt, tillhörande nämnda grufvor, förekommer i en af 

 manganmineralier rikt impregnerad kalksten en bildning i form 

 af en stående gång, till sin sammansättning bestående af svart 

 eller brunsvart Vad, och snöhvit, i allmänhet tradig Arragonit, 

 hvilka båda beståndsdelar ingå i regelbunden vexellagring med 

 hvarandra, dels bildande lager eller plattor af högst 4 liniers 

 mäktighet, dels äfven i papperstunna lameller, hvilka utlöpa och 

 förgrena sig uti och emellan hvarandra. De särskilda plattornas 

 strykningsplan går parallelt med sjelfva gångens läge. 



Arragoniten är, såsom nämndt, af en i allmänhet tradig 

 struktur; trådarne, som äro vinkelrätt ställda mot gångens eller 

 de tunna lagrens gemensamma strykningsplan, utgå inom hvarje 

 platta från de båda motstående ytorna mot midten, hvarest de 

 likväl icke fullt sammanstöta, utan är det mellanliggande rummet 

 utfyldt med strålig arragonit af kristalliniskt spjutformig struktur 

 och vattenklar färg, hvarvid de särskilda kristallindividernas huf- 

 vudaxlar befinnas ordnade parallelt med gångens strykningsrikt- 

 ning och således vinkelrätt mot de trådformiga plattorna. Dessa 

 tradiga massor äro tem ligen förorenade af inmängningar från 

 Vaden och till och med i de stråliga partierna sitta äfven in- 

 växta små korn deraf. Oaktadt denna intima sammanväxning 

 de båda mineralierna emellan, visar likväl arragoniten, i rena 

 kristallkorn, vid behandling med soda icke det ringaste spår af 

 mangan, likasom den äfven visat sig fri från andra isomorfa in- 

 blandningar, äfven af strontian. Till utrönande häraf löstes en 

 större qvantitet orent material i saltsyra, affiltrerades från utfäldt 

 manganoxidoxidulhydrat och fälldes med svafvelsyra, hvarefter 



