328 C. W. PAYKULt. 



som till sin kraft äfven varit beroende på dalgångens olika 

 stupningsförhållanden, eller med andra ord genom en flod. 



Förflytta vi oss då till trakten norr om Vingängssjön, så 

 finna vi efter öfvergången af Tösa elf, en biflod till Klarelfven 

 på dess venstra sida, huru en rullstensås af icke obetydlig höjd 

 framstryker efter elfven på samma sida, på sin yta betäckt lika- 

 som i sitt inre uppfylld med talrika rullstenar, särdeles af de lätt 

 igenkänliga qvarzitartade bergarter, som i Norge finnas anstående 

 långsmed elfvens öfre lopp, och hvilka af Kjerulf*) enligt Esmark 

 betecknas med det gemensamma namnet sparagmit. Den ifråga- 

 varande rullstensåsen afsluttar likväl endast några få fot på den 

 mot bergshöjden vända sidan, men bildar dock en tydligt utprä- 

 glad rygg. Elfven är under denna sträckning strid, och dalbott- 

 nens stupning således något starkare än på den förut omnämnda 

 delen af dess lopp. 



Ännu längre mot norr vid Höljeos inom Norra Finnskoga 

 socken, en mil från Tösa elfs utflöde i Klarelfven, utbreder sig 

 denna sednare till en mindre, långsträckt sjö. Fallhastigheten är 

 här sålunda åter mindre betydlig, här uppträda också återigen de 

 förutnämnda sandterasserna utan rullstenar, men längre i norr, 

 såsom vid riksgränsen **) och vidare norrut förekommer åter 

 betydande rullstensäsar. 



Detta förhållande, att sandvallarne omvexla med rullstens- 

 åsarne efter elfvens lopp, utgör äfven ett bevis för det förut 

 gjorda påståendet, att rullstenarne blifvit hopade på stället, utan 

 att kunna vara af vattnets strömkraft transporterade någon längre 

 väg, eller med andra ord att materialet till rullstensgruset blifvit 

 hemtadt från de underliggande kross-stensbäddarne. Ty huru 

 skulle man eljest tänka sig, att de i rullstensåsen mellan Tösa 

 elfs utlopp och Höljeos befintliga stenarne blifvit transporterade? 

 Icke har detta kunnat ske genom vattnets strömkraft, då denna 



' ) Neues Jahrbuch für Mineralogie etc. II. 1862, s. 134. 



"*) Från Höljeos tili riksgränsen har jag icke följt elfvens lopp, den är här in- 

 klämd mellan tvenne höga berg, öfver det ena af hvilka gångstigen leder. 



