339 



En för Skandinavien ny landsnäcka. 

 Af J. E. Zetterstedt. 



r; [Meddeladt den 8 Juni 1864.] 



Bulimus montanus Drap. — "Testa rimata, oblongo-conica, 

 obtusa, fusca, striata et minutissime gråuulata; anfr. septem con- 

 vexiusculi, ultimus | longitudinis sub-aequans; apertura acute ovalis; 

 peristoma sublabiatum, rubicundum, margine dextro et infero expanso, 

 columellari late reflexo. Long. 15, diam. 6 millim. Apertura intus 

 5^ millim. longa, 3 ra. lata." Pfeiffer. Mod. Helic., II, p. 120. 



Syn. B. montanus Drap. Moll. p. 74, tab. 4, fig. 22. — B. 

 (Helix) Lackhamensis Montagu, Testacea britannica, II, p. 394, tab. 

 11, fig. 3. 



Hab. baud infrequens ad prsedium Kosenlund, | milliar. suec. 

 ab urbe Jönköping distans, in praeruptis, ad lacum Vetter versus. 



Denna art skiljes med lätthet från alla andra svenska land- 

 snäckor. Hon är flera gånger större än B. obscurus, och utmär- 

 ker sig dessutom genom skalets fint knottriga strimmor. Hon 

 har blifvit funnen på ofvannämnda lokal af en af mina lärjungar 

 vid Jönköpings högre elementarläroverk, O. A. Andersson, hvil- 

 ken med ifver sysselsätter sig med naturhistoriska studier, och 

 sedermera har jag der insamlat henne i många exemplar. Hon 

 förekommer på branta sluttningar af sandblandad lera, beväxta 

 med åtskilliga löfträd, förnämligast Alnus incana, och i sällskap 

 med B. obscurus och flera andra hos oss mer och mindre vanliga 

 snäckor, t. ex. Helix hortensis, arbustorum, strigella, lapicida, 

 hispida, pura, costata, Vitrina pellucida, Clausilia laminata, ven- 

 tricosa, plicatula och rugosa, Zua lubrica, Succinea oblonga. Det 

 är ej osannolikt att Vetterns vintrarne mildrande inflytelse bidra- 

 ger till hennes hittils okända förekomst så långt i norr, der hon 

 synes tritvas väl. Mina fullvuxna exemplar hafva en medellängd 

 af 15 mill., de största äro något öfver 16 min., men intet hinner 

 fulla 17 mm. 



r Bulimus montanus Drap, är typen för slägtet Napaeus Albers, 

 hvars arter, bland hvilka äfven är B. obscurus, så vidt det hittils är 



Öfoers. af K. Vet.-Akad. Förli. Arg. 21. N.:o 6. ^ 





