340 J. E. ZETTERSTEDT. 



bekant, utbreda sig från Azorerna och Teneriffa, genom det nord- 

 vestliga Afrika och det medlersta Europa till Himalaya och 

 Ostindien. Vidsträcktast förekomma inom Europa Bulimus ob- 

 scurus och B. montanus. Från Portugal kan man följa den förre 

 genom Spaniens nordliga del, Frankrike, England och Skottland 

 till Moray Frith, genom hela Tyskland och Alpländerna till Italien 

 och Sicilien, till Siebenbürgen, trakten af Petersburg, till Karelen 

 i Finland, till Danmark, och i Sverge till Skåne, Gotland, Oland, 

 Omberg, Kinnekulle, Nerike; åt öster måhända till Barnaul*). Inom 

 detta stora område har B. montanus sitt mindre vidsträckta, från 

 nordöstliga Spanien (Älta Cataluna) och Pyrenéerna, genom 

 Frankrikes östliga och norra delar och Englands vestliga och 

 sydliga, genom Bayern och Alpländerna till Österrike och Sie- 

 benbürgen, genom Rhentrakten och Westphalen, Hartz, Sach- 

 sen, till Schlesien, till Sverige, vid Vetterns södra strand, och, enligt 

 ännu ej fullt säker uppgift, till Lifland och Ural, 61" n. b. Men 

 medan B. obscurus sprider sig på låglandet, håller sig B. mon- 

 tanus i höglandet, i skogrika, fuktiga trakter, der han före- 

 kommer på granit, sandsten och kalk. I Schweitz är han mera 

 allmän än B. obscurus, och bebor Jurabergens och Alpernas sko- 

 gar, ymnigare uppåt bergen än i dalarne. I Tyrol, der han äfven 

 är talrikare, stiger han till 6000— 7000 fot öfver hafvet, och är i 

 landets norra delar allmän på lärkträd, på bok, vinbärsbuskar 

 och fruktträd. Likväl är han ingen egentlig alpsnäcka, och det 

 anmärkes, att han är mindre der han förekommer högst. BlELZ 

 fann honom i en liten alpform i Siebenbürgens bergstrakter, nära 

 wallachiska gränsen vid mera än 7000 fot ö. h. I Bayerns för- 

 alper går han högt, och är i Schlesiens bergstrakter allmännare 

 än B. obscurus. I lågländerna deremot har han ringa utbredning. 

 Han saknas inom hela det nordliga Tysklands slättland. Mot 

 Po-slätten, der B. obscurus är antecknad på flera ställen, har 

 han sin gräns inom alpernas södra sidor, och förekommer, t. ex. i 



*) Ett specimen funnet någonstädes i Massachusetts beskrefs af Say under nam- 

 net Pupa placida. Sannolikt hade det, liksom många andra Heliceer blifvit 

 tillfalltetvis öfverfördt från Europa. 



