380 A. .7. MALMGREN. 



kunna åtskilja två arter af den, och man kan icke finna större 

 olikhet i afseende på storleken emellan stora individer från 

 Grönland, Island eller Skandinavien och den Spetsbergska ripan, 

 än emellan olika individer från något af förstnämnda länder. 

 Om derföre den Spetsbergska ripan isynnerhet i vinterdrägten, 

 som utmärker sig genom sin yfvighet, i allmänhet visar sig större 

 och äfven annars är af robustare byggnad, än de andra, så kan 

 den lika litet anses för skild art som t. ex. den Spetsbergska 

 ejdern, h vilken är betydligt mindre och hvars näbb har en 

 annan form än den Skandinaviska. livad åter beträffar stjert- 

 pennornas hvita bas, är att märka, att denna egenskap ingalunda 

 tillkommer den Spetsbergska • ripan ensam, utan träffas, ehuru i 

 mindre grad utvecklad, såväl hos Grönländska och Isländska 

 som hos dem, som bo på de Schweitziska alperna. Det är 

 endast ofvantill och på de yttre stjertpennorna basen är hvit, 

 på den yttersta alltid längst, men den hvita färgens utsträck- 

 ning varierar äfven hos de Spetsbergska från i till 1 tum, ut- 

 fanet på den yttersta obeaktadt, hvilket stundom är inemot två 

 tum långt hvitt. De yttersta stjertpennorna äro ofta vid basen 

 hvita, icke sällan utöfver ^ tum, äfven hos Isländska, Grönländ- 

 ska, Skandinaviska och Tyrolska, hvarföre skilnaden i detta 

 afseende emellan dem och den Spetsbergska endast blir af rela- 

 tiv, men ingalunda af vasendtlig betydelse. Gould synes slut- 

 ligen anse för den Spetsbergska ripan egendomligt, att hvita 

 vingtäckare höra till sommardrägten, och att de flesta af 

 andra ordningens vingpennor äro hvita, men detta är fallet 

 äfven med fjellripor från alla andra lokaler, och om vingen 

 hos Goulds enda exemplar var till större utsträckning hvit än 

 hos andra, kunde detta komma deraf att nämnde exemplar, 

 som var skjutet den 27 Juni, ännu icke erhållit sin fullständiga 

 sommardrägt, ty en hanne, som jag skjöt den 7 Juli 1864 vid 

 samma fjord, hade ännu nästan hela vinterdrägten i behåll, en- 

 dast hufvudet och öfre halsen voro spräckliga af sommarfjädrar. 

 Visserligen anlägga honorna sommardrägten tidigare än hanuarne, 

 men det bör å andra sidan ihågkommas, att tio dygn utgöra en 



