382 A. J. MALMGREN. 



lika länge som marken vid kusterna är snöbetäckt. Då snön 

 på de Skottska fjellen ligger mycket kortare tid än i Schweitz, 

 och den Skandinaviska vintern fortfar längre än den Schweitziska, 

 medan Spetsbergens kuster äro längst snöbetäckta, är det på- 

 tagligt att tiden för vinterdrägtens bärande hos denna fogel står 

 i ett bestämt förhållande till den tid marken på hvarje ort är 

 snöbetäckt, alldeles som hos dalripan, Lagopus subalpin us, h vilken 

 1 Skandinavien är halfva året hvit, men i Skottland aldrig er- 

 håller sin hvita vinterdrägt och derföre ansetts för egen art, 

 Lagopus scoticus. Fjellripan har, likasom Lepus variabilis och 

 Salmo alpinus, under glacialtiden kommit till Schweitz och Skott- 

 land, samt fortlefver der, ehuru under inflytelsen af sedan den 

 tiden betydligt ändrade förhållanden. I Skottland anses fjell- 

 ripan rugga fyra gånger om året, men i Skandinavien ruggar 

 hon ej flere än tre, och på Spetsbergen troligen ej mer än två 

 gånger. 



Ripan är på Spetsbergen ganska sällsynt. Under sed- 

 naste expedition träffade jag endast en ensam hanne i Is- 

 fjorden, som jag skjöt och hvilken nu förvaras i Riksmuseum 

 härstädes. Han uppehöll sig emellan berghällar i en kuperad 

 dalsänkning, omkring två hundra fot öfver hafvet och förtärde 

 blommor, blomknoppar och blad af Dryas octopetala, hvilken här 

 växte i sådan mängd, att den bildade mattor. Kräfvan inne- 

 höll ej annat än friska fragmenter af Dryas. Blott en enda 

 gång fick jag höra dess läte, som liknade ett groft, med djup bas 

 uttaladt arrr eller errr och hvilket ganska mycket påminte om 

 grodans, Råna temporaria, qväkande. Detsamma har O. Fabri- 

 CIUS anmärkt om den Grönländska riphannens läte. Dess bo 

 har icke blifvit funnit under våra sednaste expeditioner, och 

 såvidt jag vet lär Edward Evans ') vara den ende, som i Juni 

 1855 vid Isfjorden träffat på ett sådant. Detta innehöll ännu 

 blott två ägg. 



Den Spetsbergska ripan är af samma storlek, som vår 

 dalripa och mäter i längd 17— 18 Sv. v. tum, men kan icke på 

 ') The Ibis, April 1859 p. 5. 



