NYA ANTECKNINGAR TILL SPETSBERGENS FOGELFAUNA. 389 



slutna flockar, ofta stående på strandvallen vid någon sötvattens- 

 bäck eller på höga nära stranden på grund stående isstycken, 

 flitigt plockande af sig sina gamla fjädrar. 



Om en vid Bellsund den 23 Juli skjuten hanne har jag 

 antecknat följande: tot. längd 18 Sv. t.; från vingleden 12| t.; 

 näbben från munviken 2| t., från pannans fjädrar H t.; tarsen 

 1|, mellantån med klo 2 t. 



Näbben gröngul mot spetsen ljusare; gapet, munviken och 

 ögonlockskanterna mönjeröda; benen svartaktiga; hufvud, hals, 

 alla undre kroppsdelar och stiert rent hvita; rygg och vingar 

 rent askeblå. Den första vingpennan i hela utfanet svart, dennes 

 och de tre följande pennornas spetsar svarta, hos den andra 

 och fjerde med en liten hvit fläck i spetsen. Den femte har två 

 svarta fläckar, en i ut- och en annan i infanet, således icke all- 

 tid blott en i utfanet (Nils.); en annan hade en stor svart 

 fläck tvärs öfver spetsen. 



9. Larm glaucus Brunn. 



På strandklipporna vid Beeren Islands sydöstra kust träf- 

 fade vi denna fogel kläckande i otrolig mängd. Han lägger 

 vanligen tre ägg på en bale af mossa, hvilken anlägges helst på 

 höga isolerade klippor vid stranden eller på sjelfva strandfjären, 

 om denna omslutes af en tvärbrant klippvägg, så att fjellräfven 

 ej kan komma till den. På Spetsbergens vestra och norra kuster 

 kläcker han äfven allmänt, men i trakten af Storfjorden såg jag 

 honom ingenstädes häckande. Afven här väljer han helst till 

 kläckningsplats höga och branta strandklippor, i närheten af ejder- 

 kolonier eller alkefjell, men ofta ses han bygga och bo i sjelfva 

 fogelfjeUen, antingen ofvanför alkorna eller såsom t. ex. på Bell- 

 sunds Mittelhuk midt ibland dem. — Den 18 Juni voro äggen 

 vid Beeren Island redan något ruade, men vid Hornsundsöarne, 

 der denna fogel fanns bosatt i mängd, träffades ännu den 1 

 Augusti i ett bo två ägg, som visserligen voro skadade, men 

 ännu kunde lätt utblåsas. — Storleken varierar högst betyd- 

 ligt, hvarföre det blir en lönlös möda att försöka splittra denna 



