NYA ANTECKNINGAR TILL SPETSBERGENS FOGELFAUNA. 393 



och vingpennornas spolar under hvita, ofvan svartaktiga utom 

 de två främsta och längsta vingpennornas, som äfven ofvantill 

 äro hvita med undantag af sjelfva spetsen. 

 12. Procellaria glacialis L. 



Så snart vi under uppseglingen till Spetsbergen hade för- 

 lorat Norra Fuglön ur sigte, på ungefär 71° n. Lat., blefvo 

 enstaka individer af denna art observerade på det vida hafvet 

 den 15 Juni. Ju längre norrut vi kommo, dess oftare sågs han, 

 tills han vid Beeren Island var högst allmän. Här träffade vi 

 honom på öns sydöstra sida kläckande i stor ymnighet på branta 

 fjellsidor, som ofta stupa lodrätt i hafvet. Den 18 och 19 Juni 

 voro några ungar redan flygga och matades af föräldrarne, men 

 en stor del af äggen voro då ännu icke mycket ruade, medan 

 andra innehöllo nästan fullgångna ungar. Denna fogel begynner 

 således tidigt att lägga ägg, men äggläggningstiden inträffar icke 

 samtidigt för alla individer, ty man träffar friska ägg sam- 

 tidigt med flygga årsungar. Ungarne voro, på afstånd sedda, 

 mörkgrå. — Honan lägger blott ett stort, hvitt och ytterst vi- 

 drigt stinkande ägg. Man får ofta med händerna lyfta upp 

 den ruande fogeln, för att erhålla ägget, men 'bör dervid taga 

 sig tillvara, att icke bli öfversköljd af en gulaktig stinkande 

 vätska, som fogeln alltid utspyr mot angriparen. Denna fogel 

 har en egendomlig ytterst illaluktande, allt genomträngande stank 

 med sig, som äfven meddelar sig åt dess ägg och hos dessa bibe- 

 . håller sig under åratal. Detta är äfven orsaken hvarföre han 

 är sällsynt i våra museer, ty det fordras i sanning en hög grad 

 af sjelfbeherrskning hos den som skall flå en så förfärligt stin- 

 kande fogel. — Under förra resan fann jag honom kläc- 

 kande i stor mängd på norra sidan af Brandy winebay, 80" 24' 

 n. Lat., samt i år i bottnen af Isfjorden. På sistnämnde ställe 

 kläckte han, 4—600 fot öfver hafvet, i springor och på afsatser 

 af en lodrätt stupande fjellvägg, i mycket stor mangel. Också 

 vid Bellsund såg jag honom häcka, men i ringa antal. Hans läte 

 på kläckningsplatsen liknar något skatans skratt hos sina ungar, 

 och föreföll mig såsom ett något skorrande, ofta upprepa#pc C\ 



i'- 



j/O 



Ki — 

 ?iV- •■ 



W '■ 





