429 



Bidrag till kännedom om sjöars och vattenfyllda gruf- 



vors temperaturförhållanden, synnerligas! under 



vintern, samt om vindvakar. 



Af C. H. Wbgelin. 



[Meddélädt den 15 December 1864.] 



Mången gång har jag gjort mig den frågan, hvad isbelagda 

 sjöars bottentemperatur må vara i trakter, der jordtempera- 

 turen är under + 4 n , men ända hittills åtnöjt mig med det till 

 hands varande svaret: förmodligen ett medium af +4° och stäl- 

 lets jordtemperatur. Detta är likväl oriktigt, ty äfven i en sjö 

 utan både till- och aflopp tillkommer ett tredje moment i isen, 

 som berör vattnet med nära lika stor yta som den, hvarpå jord- 

 temperaturen verkar, då i allmänhet våra sjöar äro relativt 

 ganska grunda. 



Det istäcke, hvarmed en sjö är belagd, är för det underlig- 

 gande vattnet den noggrannaste temperatur-regulator man kan 

 tänka sig, emedan den, genom att öka eller minska sin egen 

 tjocklek, betingar såsom nödvändighet ett lager af graders 

 temperatur närmast under sig. I sjöar, der in- och utlopp fin- 

 nas, tillkommer ännu ett, och detta ganska ombytligt, moment, 

 hvilket är det kraftigast verkande af dem alla. Ju längre och 

 grundare en ström är, desto mer sträfvar vattnet att antaga 0° 

 temperatur, då luftens är under fryspunkten; och afkylningen har 

 nått sitt maximum, när strömmen isbelägges, och så länge den 

 sålunda förblifver. Det ur längre strömmar i en sjö inflytande 

 vattnet är under sådana förhållanden antingen 0° eller föga der- 

 utöfver. Till följe häraf och ju ringare en sjös kubikinnehåll är 

 emot den inströmmande vattenmängden, desto förr måste sjöns 

 vatten antaga en sig till 0° närmande temperatur. Räcker vin- 

 terns stränghet till att hålla strömmen isbelagd, och varar den 

 nog länge för att tillåta sjöns hela innehåll att utbytas, så skulle 

 detta vid våren äfven blifva 0\ Här finnes sålunda fyra verkande 



Ö/vers. of K. Vet.-Aknd. Förh., 1864, X:o 10. 



