552 C. W. BLOMSTRAND. 



Anmärkningsvärdt är, att den svarta färgningen med zink, 

 en serdeles karakteristisk reaction, hvarutinnan nioben till alla 

 delar öfverensstämmer med molybdenen, ej mera än hittills varit 

 fallet ådragit sig uppmärksamheten, liksom ännu mer, att Rose 

 med bestämdhet förklarar l ), att "durch ein Metall, welches das 

 Wasser unter Wasserstoffentwickelung nicht zersetzt wie Kupfer 

 kann auch die Unterniobsäure nicht in die blaue Modification 

 verwandelt werden". 



Det ena som det andra torde bero derpå, att man vid fast- 

 ställandet af niobens reactioner företrädesvis anställde sina försök 

 med syran sådan den omedelbart erhölls af Bodenmaiserkolum- 

 biten. Hade samma försök utförts med syran ur den hvita klo- 

 riden eller af Grönlands kolumbit, hade uppmärksamheten sä- 

 kerligen mera kommit att riktas på niobens blå och svarta oxid. 



Tan talsyran synes icke dela denna niobens egenskap att 

 reduceras, eller förändras åtminstone med vida mera svårighet. 

 Förekomma niob- och tantalsyra blandade, framträda niobreactio- 

 nerna desto svagare och obestämdare, ju högre tantalhalten är. 



De mineralier, hvari Kobell fann skäl att antaga en ny 

 metall, derför att reactionerna voro andra än de med Boden- 

 maiserkolumbiten erhållna, innehålla jemförelsevis ren niobsyra. 



Detsamma föranledde ock, att Nordenskiöld vid behand- 

 ling af Euxenitens syror med kaustikt natron erhöll i betydligare 

 mängd en syra upplöst som "med zink och svafvelsyra eller salt- 

 syra antog en högblå färg, som inom några minuter blef mörk 

 olivgrön eller svart" 2 ). 



Liksom nioben i likhet med molybden och wolfram med lätt- 

 het reduceras pä våta vägen, fortjenar anmärkas, att kloriden 

 vid stark glödhetta reduceras af vätgas till speglande, stålgrå 

 metall, i sammanhang hvarmed också torde vara på sin plats 

 att nämna, det den hvita oxikloriden vid häftig upphettning i en 

 indifferent gasström direkt söderfaller i syra och gul klorik. 



•) Pogg. Aiid. 112: 484. 



2 ) Öfv. af V. A. H. 1860 s. 37. 



