6 0. NORDGÅRD [1920 
levende kolonier. Men fra 250 til 400 m. synes der være en ganske 
rik utvikling av nevnte art i bergbakken ved Røberg. Ved Agdenes 
har vi fått levende kolonier med 200 m. wire, hvilket viser at arten 
her overskrider 200 meter kurven. I Skarnsund finnes på et dyp 
av 100—200 m. en mengde døde Lophohelia-grener. Medens Pa- 
ragorgia, Paramuricea og Primnoa forekommer ganske almindelig 
i Skarnsund, er det en sjeldenhet å få levende Lophohelia og jeg 
antar at arten holder sine siste stillinger i de dypeste partier av 
bergbakkene der. Da de topografiske forhold i Skarnsund ikke til- 
steder en flytning nedover til større dyp, vilde sannsynligvis en 
mindre landhevning bevirke at hele revet døde bort. Ved de store 
forekomster av Lophohelia i Trondhjemsfjorden er der øverst et 
dødt belte, som antagelig var levende under en høiere havstand, 
og nedenfor finnes zonen med levende kolonier. Efter de hittil 
gjorte iakttagelser kan den øvre grense for den levende Lophohelia- 
zone settes til ca. 200 m. På mindre dyp enn ca. 200 m. vil man 
i Trondhjemsfjord som oftest få døde grener av denne korall. 
Fra et sted i nærheten av Hoøy i Åsenfjord, hvor dybden er mindre 
enn 100 m., viste ÅNDERS LAUVTANGEN mig I juli 1909 noget som 
han kalte «ryl»*. Det viste sig å være fossile kolonier av Lopho- 
helia. I juli 1918 undersøkte jeg en forekomst av fossil Lophohelia 
ved Steinkjer. En hel del grener av koraller blev tatt i elvemælen 
midt imot Steinkjer mølle og elektricitetsverk i høider fra 4 til 
25 meter over den nuværende havstand. Lophohelia-revet ved 
Steinkjer er sannsynligvis det innerste kvartære korallrev som har 
eksistert i Trondhjemsfjorden. Fossile rester av den her omhand- 
lede korall finnes altså ved Trondhjemsfjorden fra ca. 25 m. over 
den nuværende tanglinje til ca. 200 m. under tanglinjen, hvor de 
levende kolonier først for alvor begynner å optre. Det skulde da 
være naturlig å slutte, at de kolonier som forekommer fra ca. 
25 m. over tanglinjen til nogen meter under den nuværende hav- 
stand har været levende ved landsenkningens maksimum. Under 
hevningen av landet dannedes efterhånden døde zoner i Lophohe- 
lia-revenes øvre del og der hvor anledning var tilstede, trakk 
arten sig dypere ned i bergbakken. Det berodde således på fjor- 
dens bygning, om arten skulde vedbli å leve på stedet. 
Med hensyn til artens utbredelse mot nord oplyser GC. Dons, 
at han i 1915 tok levende Lophohelia ved Bjarkøy i Andfjorden. 
Likeledes har Dons oplyst, at i Tromsø museum opbevares en 
fossil koloni fra Sørøy i Vestfinmark, hvor den var optatt fra et 
dyp av 135 favner. 
1 Blant Trøndelags fiskere er «ryl» i almindelighet det populære navn 
på kalkalger. 
