STENALDERSBOPLADSERNE I ALLANENGET 15 
Nr. 7) 
I et fund som dette, der er sammensat av kronologiske men 
ubestemte former, er det av megen betydning at finde et holdepunkt 
der kan danne et grundlag for angivelsen av de tidsgrænser mellem 
hvilke fundet maa sættes. Av væsentlig betydning i denne retning 
er flekkepilen, som tæller 20 sikre eksemplarer og saaledes 
ulgjør halvparten av det samlede antal pilespidser. Nogen av styk- 
kerne er ganske enkle, kun en tilspidset flekke, medens andre, som 
de i fig. 9 avbildede, er fuldt utviklede former med tange og delvis 
efterhuggede egge. Nogen blomstringstid som i Sverige og Dan- 
mark, hvor flekkepilene hyppig træffes i store og vakre eksempla- 
rer, ikke sjelden med fint tandede egge, har typen ikke hat i Norge, 
hvor den kort efter sin opstaaen møttes med skiferpilen — eller 
kanske rigtigere gik op i skiferpilen — og maatte vike for denne. 
Fig. 9. Flekkepiler. 2/. 
Det er karakteristisk at Jæderen er det norske omraade hvor flek- 
kepilen er almindeligst; ti netop i denne landsdel spillet skiferen 
mindst rolle som redskapsmateriale. Selvfølgelig hadde en saa 
enkel form flekkepilen alle betingelser for at holde sig længe I 
bruk, og den træffes da ogsaa paa de fleste av vore bopladser, men 
i liten og forkrøblet skikkelse, gjerne oversat i kvarts eller berg- 
arter, som det særlig var tilfældet i Garnesfundet". 
Medens de fleste andre flinter i Allanengfundet kan følges til- 
bake helt til den ældste bosætning vi for tiden kjender i vort land, 
er flekkepilen en ny form som ikke er iagttat paa findesteder med 
ublandet flintmateriale. Tiden for formens opstaaen maa her som 
i Sverige? forlægges til ganggravstid. Der kan mindes om at 
1 Å. W. Brøgger, Stenaldersbostedet ved Garnes, B. M. aarb. 1913, no. 2, 
S. 17 f. 
> Oscar Almgren, Några svensk-finska stenåldersproblem, A. T. S. XX, 
no. 1, s. 15. 
