29 ANATHON BJØRN [1920 
de er, skjødesløst tildannet og vansiret av store tilhugningsarr som 
en flygtig slipning ikke har kunne utviske. Som følge av denne 
skjødesløse fremstilling av økserne vil der ved en opdeling av ma- 
terialet efter typer bli et større antal stykker om hvilke det maa 
lates uavgjort til hvilken øksekategori de rettest bør henføres. An- 
tallet av helt typiske økser eller av økser som ikke til det uigjen- 
kjendelige har avveket fra normalformen utgjør ca. halvparten. 
Rækken av dem indledes av Nøstvetøksen. 
Dennes ældste historie er for velkjendt til at vi behøver at be- 
røre den her, derimot skal der med et par ord mindes om dens 
utbredelse i landet, da det vil være av vigtighet at ha dette i erin- 
dringen under redegjørelsen for de forskjellige avskygninger inden 
arten, hvorunder vi maa hente sammenligningsmateriale fra flere 
omraader. 
Tyngdepunktet for Nøstvetøksens utbredelse er de sydvestlige 
egne av vort land, og hittil har man bare her kunnet paavise de 
oprindeligste former av den. Langt senere og i langt ringere antal 
optræder den paa Vestlandet i en tid da det var almindelig at slipe 
hele øksen. De ældste eksemplarer fra Vestlandet er alle enkelt- 
fund, medens de yngste utløpere ikke er ualmindelige paa den be- 
kjendte Vespestadboplads'. Hvordan det forholder sig med Nos- 
tvetøksernes forekomst i egnene nord for Stat er ikke nærmere 
undersøkt. Indtil for ca. 10 aar siden kunde der heller ikke pekes 
paa fund av Nøstvetøkser her, hvorimot der nu, utenfor Allaneng- 
fundet, kjendes en del bopladser med denne øksetype. Alle disse 
stykker er nærmest at parallelisere med de fra Vespestad. Av stor 
interesse er det derfor at vi blandt øksmaterialet fra Allanenget kan 
uiskille en hel række Nøstvetøkser av de ældre og ældste former 
som de iidligere kun kjendtes fra Østlandet. Her byder nye op- 
gaver sig frem til løsning. Saaledes maa der undersøkes om Nøs- 
tvetøksen er opstaat spontant i de to omraader, eller om dens op- 
staaen nordenfjelds skyldes en forbindelse sydover, samt om den 
i sin utvikling gjennemgaar de samme stadier, og endelig de øst- 
norske og nordenfjeldske Nøstvetøksers indbyrdes tidsforhold. 
Vi vil da først paa basis av Allanengfundets materiale søke at 
klarlægge Noøstvetøksens utvikling inden vort omraade. For en 
saadan undersøkelse er studiet av den anvendte teknik av væsent- 
lig betydning. Denne lar sig udmerket iagtta paa økserne fig. 17—2i 
som i naturlig størrelse viser fem av de typologisk ældste eksem- 
pilarer. Materialet er for den første sullig kvarts, for de to næste 
haarde bergarter, medens de to sidste og en flerhet av de øvrige 
stykker i fundet er tildannet av en myk, grønlig, vistnok skifer- 
1 A. W. Brøgger, Økser av Nøstvettypen, s. 40 ff. Samme, Norges Vest- 
lands stenalder, s. 24 f. Jfr. s. 37. 
