44  ANATHON BJØRN 11920 
i fund fra yngre stenalder fra andre egne av vort land og overho- 
det ikke utenfor dette. Allerede dette taler nu sterkt mot den op- 
fatning som i de senere aar er kommet til orde og som gaar ut 
paa at der tidlig i yngre stenalder er foregaat en indvandring hvis 
bærere har bragt med sig nye kulturformer som saa blir grund- 
laget for den senere utvikling hele stenalderen igjennem!. Og 
denne opfatning avkræftes ganske ved den enkle kjendsgjerning, 
at der aldrig paa nordenfjeldske bopladser kan iagttages træk ved 
oldsaksmaterialets sammensætning som bærer bud til os om en 
saa sterk kontakt med andre omraader at vi er berettiget til at tale 
om indvandringer. For nu bare at holde os til nærværende fund 
saa sees det at man hele tiden har bygget paa gamle traditioner. 
Der kan ha og har ogsaa i stenalderen heroppe foregaat for- 
skyvninger i bebyggelsen som følge av at man søkte op de loka- 
liteter som frembød de bedste betingelser for jagt og fiske. Som 
eksempel paa en forlatt boplads kan den her først omhandlede 
tjene. I det hele synes der av grunde som vi nu ikke kan efter- 
spore at ha foregaat en sterk, kanske total avfolkning av Kristi- 
ansundsøerne paa et givet tidspunkt i ældre stenalder. Det kan 
nemlig ikke paavises noget fund som kan siges at tilhøre tiden 
mellem de fuldt utviklede skivespaltere og Nøstvetøkserne fra Al- 
lanenget. Hvor længe de ellers i stenalderen saa godt befolkede 
Kristiansundsøer har været ubebodd kan vi bare avgjøre tilnær- 
melsesvis, men hvad vi med bestemthet kan peke paa er at de. 
folk som i yngre stenalder igjen slog sig ned der ikke tilhørte et 
nyt folkeelement med en ny kultur. Den forskjel i redskapskultur 
som let sees ved en sammenligning med inventaret fra Allaneng- 
bopladsen og det fra Christies Minde f. eks., beror bare paa den 
jevne utvikling av formerne og forbedring av tekniken som var 
foregaat i løpet av den tid som ligger mellem de to bebyggelses- 
stadier. 
Gangen i redskapskulturens senere utvikling paa bopladsen er 
væsentlig bestemt av en faktor: mangelen paa flint. De stenarter 
som er anvendt som surrogater er som vi har set mange, for de 
ældre beboelseslags vedkommende væsentlig haardere bergarter og 
først meget sent kommer skiferen til. I dette forhold er der en 
forskjel mellem denne og andre norske bopladser, hvor skiferen 
allerede i ganggravstid var et hovedmateriale. Men her spiller 
kanske rent lokale forhold ind, idet mere formaalstjenlige berg- 
arter var vanskeligere at opdrive paa enkelte steder end paa andre. 
Jeg har paa et andet sted søkt at paavise forholdet mellem flint- 
kulturen og skiferkulturen* og har derunder fremhaldt at skiferen 
i A. Nummedal, Et bosted fra den yngre stenalder, Oldtiden IV, s. 20 if. 
2? A. Bjørn, anf. sted, s. 43 ff. 
