34 MALME, STÅNDARNA HOS PYROLA UNIFLORA. 



Af dessa sju tall, de enda, som äro tänkbara och möjliga, 

 hade således redan Linné observerat icke mindre än fem. 



Med afseende på freqvensen förete de ofvannämnda ställnings- 

 typerna högst betydande olikheter. Af ungefär 150 undersökta 

 blommor, öfver hvilka , protokoll uppsattes, visade sig mer än 

 hälften eller ungefär 60 procent tillhöra typen III (varianterna 

 a och b), den som är af bildad i Flora danica. Ungefär 20 pro- 

 cent tillhörde typen I, hvilken af Linné i Flora lapponica an- 

 gifves som den vanligaste. Blott 6 procent tillhörde typen II 

 (som är afbildad i Svensk Botanik) och ungefär 10 procent typen 

 IV. Återstoden visade bildningsafvikelser af ett eller annat slag 

 (förökadt eller förminskadt antal kronblad och i sammanhang 

 dermed förökadt eller förminskadt antal ståndare). Det torde 

 näppeligen behöfva påpekas, att dessa tal icke göra anspråk på 

 någon som helst absolut giltighet. Sä t. ex. är den möjligheten 

 icke utesluten, att växten f&rhåller sig något olika på olika stånd- 

 orter eller i olika delar af sitt utbredningsområde. ') 



I framskridet knoppstadium stå ståndarna i en blomma 

 regelbundet pä lika stora (mycket obetydliga) afstånd från hvar- 

 andra, nedtill hårdt, för öfrigt löst tryckta intill fruktämnet, 

 med ståndarknapparna uppåtrigtade och de korta, hornliknande 

 utskott, i hvilkas spets knapphalfvornas porer äro belägna, rig- 

 tade nedåt eller något utåt. Strängarna äro nedtill (det parti, 

 som ligger hårdt tryckt till fruktämnet) i det närmaste trinda 

 eller blott obetydligt tillplattade (med tillplattningen hufvudsak- 

 ligen på den mot fruktämnet vända sidan); 1 — 1,5 mm. frän 

 basen blifva de betydligt starkare tillplattade, tjockt bandlika, 

 och aftaga småningom i bredd ända upp emot knapparna. Denna 

 senare del (som är många gånger längre än den förra) är svagt 

 bägböjd med bågens rygg utåt. 



') På vanligt torrt herbarium material kun ståndarnas läge ofta ej med full 

 noggrannhet bestämmas. En undersökning af allt det material af nu ifråga- 

 varande art, som finns i Riksmuseets Botaniska afdelning i Stockholm, har 

 dock bibragt mig den öfvertygelsen, att typen IV, som är lättast att igen- 

 känna, öfverallt är sällsynt. 



