ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1900, N:0 4. 501 



S. Langaas och H. Myhre, hvarjemte hr. v. Zeipel ofta godhets- 

 fullt gjorde afläsningar ifrån fartygsdäcket. 



3. Samtliga iakttagelser meddelas längre fram, men innan 

 dess skola vi omnämna det sätt vi valt för deras tillgodogörande. 



Vid beräkningen har jag utgått ifrån den förutsättningen, 

 att den halfmånadtliga ojeranheten utan märkbart fel kan sättas 

 lika i alla de hamnar vi besökt, och dervid lagt till grund de 

 i Mosselbay gjorda undersökningarna, som äro bekanta genom 

 WiJKANDERS beräkning. 



Det är lätt att ur koefficienterna och argumenten för de 

 största termerna härleda de qvantiteter vi behöfva för reduk- 

 tionen. 



Vi begagna de af Darwin införda bokstäfverna, och be- 

 teckna med M^ och Sn koefficienterna för de förnämsta månens 

 och solens halfdagliga termer, hvilkas argument äro 2(y — o) 

 och 2(y — i^)) ^^^ 7 betecknar vinkelhastigheten i jordens rota- 

 tion, och a och t] månens och solens medelrörelse; x™ och x^ äro 

 dessa termers konstanter under sinustecknet. Är H amplituden 

 för den resulterande flodvågen och (p en konstant, så att stig- 

 ningen är 



i^cos(2i/^ — 9), 



der y,i betecknar månens timvinkel för orten, så har Darwin 



visat att H och q) finnas ur eqvationerna {British Associations 



Report för 1886) 



, . iS sin Ä^ 

 tång (z^ — cp) = ,^ , g , 



^ ^ ikZ + o cos x 



H^ = M"^ + S^- + 2MScosa;, 

 der med w betecknas 



om A = två gånger sanna tiden för månens meridianpassage i 

 timme. 



Vi negligera här korrektionerna för parallax och deklina- 

 tion, hvilka äro af högre ordning. 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. 1900. Arg. 57. N:o 4. 8 



