614 L. G. ANDERSSON, NÅGRA ANTECK. OM ORTHAGORISCUS MOLA (l). 



visa sig betydligt mindre, om måtten blifvit tagna af samma 

 person, ehuru höjdmåttet hor till de mått, som äro minst utsatta 

 för att tagas på olika sätt. 



Någon egentlig könsskilnad tyckes i detta fall ej föreligga, 

 om ej möjligen äfven här den regeln går igen, som jag ofta fann 

 i min undersökning af Cottus gohio och Cottus poecilopus, att 

 honan är mindre variabel än hanen. Som jag förut betonat, äro 

 dock de könsbestämda exemplaren allt för få för att man med 

 säkerhet skall kunna afgöra hvad som är individuel vexling och 

 hvad som är könsskilnad. 



S-ygg- och analfenornas plats. 



Medeltalatabell för afständet mellan öfverkäkens spets och 

 ryggfenan i % af kroppslängden. 



Små. 



Me- 

 del- 

 stora. 



Sto- 

 ra. 



Alla exemplar medräk., respektive 10 små., 5 medelstora, 8 stora. 



67,2 



62,1 



59,1 



Färska 1. spritlagda ex., " & » 4 > 7 » 



67,2 



63.0 



59,1 j 



cT » 3 > 1 ^ » 



68,3 



68,3 



— 



9 :. 3 > 1 » 4 » 



65,6 



58,2 



59,7 



Medeltalstabell för afständet mellan öfverkäkens spets och 

 analfenan i % af kroppslängden. 



Små. 



Me- 

 del- 

 stora. 



Sto- 

 ra; 



Alla exemplar medräk., respektive 11 smä, 5 medelstora, 8 stora. 



68,0 



68,8 



65,6 



Färska 1. spritlagda ex., t 9 » 3 » 7 » 



68,1 



69,5 



66,5 



(^ » 3 » 1 » » 



68,4 



70,8 



— 



9 .3.1* 4 . 



66,G 



67,9 



67,0 



Som af ofvanstående medeltalstabeller synes, sitta hos unga 

 exemplar rygg- och analfenan långt bakåt, nästan rätt öfver 

 hvarandra, analfenan dock vanligen något bakom ryggfenan. 

 Med tilltagande ålder rycka emellertid de båda fenorna längre 

 fram närmare hufvudet, hvilken framåtryckning visar sig mycket 

 tydligare med ryggfenan än analfenan, hvarför den förra på 

 större exemplar alltid sitter märkbart framför den senare. Ett 

 enda större exemplar gör härifrån undantag, i det att hos ex. 



