ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINöAR 1900, N:0 5. ()23 



Kotorna äro 17 till antalet, och innanför käkarnes kanter 

 synas ej spår till de hos de mindre exemplaren alltid förekom- 

 mande tvärställda tandplattorna, men strax bakom det härda 

 käkpartiet sitta några små koniska tänder fastade i munhålans 

 biudväf. Som lemningar efter ungdomsårens tandplattor kunna 

 dessa tänder dock omöjligt betraktas, utan får man väl antaga, 

 att dessa äro helt och hållet bortnötta. 



I de medeltalstabeller, jag i det föregående lemnat för de 

 olika måtten, äro ej medräknade ett par exemplar, som i vissa 

 fall tyckas afvika från vanliga förhållandet, hvarför jag nu vill 

 uppehålla mig något vid dessa särskildt. 



Det ena af dessa exemplar är ett, som den ^^lo 1889 fånga- 

 des utanför norra Chiles kust och sedan bcskrifvits af Dr. R. A. 

 Philippi som en ny Orthagoriscus-art under namn Orthagoriscus 

 eurypterus. Denna nya art skulle skilja sig från Orthagoriscus 

 mola genom följande karaktärer. 1. Kroppen ärmer a låyig sträckt. 

 2. Rygg- och analfenorna ligga mycket längre fram. 3. Dessa 

 fenor äro bredare och högre. 4. Stjertfenans hakkant har inga 

 skilda henknölar, utan hela kanten är förbenad. 



Af de lemnade måtten på exemplaret (se tabellen) framgår, 

 Att förhållandet mellan höjd och längd är 45,0 % utvisande, att 

 exemplaret är mycket lågt, men af tabellen synes äfven, att skil- 

 naden i detta afseende mellan ifrågavarande exemplar och likstora 

 bland de typiska O. mola ej är så stor. Hos exemplaret N:o 

 49 är ju detta procenttal 48,5 och hos N:o 47, ett exemplar med 

 närmast .högre tal, 52,2, hvadan alltså skilnaden mellan dessa är 

 större än mellan dem och Philippis O. eurypterus. Någon an- 

 ledning att på grund af kroppens stora långsträckthet uppställa 

 denna art tror jag derför ej förefins. 



Hvad den andra karaktären beträffar, har Philippi ej lem- 

 nat några mått på fenornas afstånd från munöppningen, men är 

 hans figur riktig, skulle procenttalet för ryggfenans afstånd till 

 munnen vara 56,4 och analfenans 53,8 allt i förhällande till 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förli. 1900. Arg. 57. N:o .5. 6 



