ÖPVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINUAR 1 !K)0, N:0 G. 703 



bladets veck utvecklats en blomställning. Det vegetativa skottets 

 nedersta internodium är alltid tydligt, så att det nedersta blad- 

 paret, som alltid uppträder i form af lågblad, sitter 3 — 10 mm. 

 från skottets bas (jfr fig. 2 A). Någon gång utgår redan från 

 denna led, i synnerhet om det nedersta internodiet är jemförel- 

 sevis långt, ett par inflorescenser. Det vanliga är dock, att så- 

 dana utvecklas först vid den derpå följande nodus och stödjas 

 af norrnala mellanblad, som dock i regeln äro mindre än de 

 längre upp på skottet befintliga. De första assimilerande bladen 

 pä sidoskottet falla således i samma plan som dettas stödjeblad. 

 I allmänhet äro blomställningarna motsatta och ungefär lika starkt 

 utvecklade på båda sidorna som samma nodus. Mer än en in- 



A. B. 



caui . 



Fig. 2. Cyathostehna latijjes (Dcije.) Foukn. caul. hufvudstammen. 

 — fol. blad. — infl. blomställning. 



florescens i samma bladveck har jag aldrig iakttagit hos denna, 

 art. Deremot äro inflorescenserna ofta djupt tvåklufna. 



Stipelbildningarna äro hos Cyathostehna större än hos någon 

 annan mig bekant asclepiadacé. De bestå af två på hvarje si- 

 da om nodus belägna, vid basen något sammanhängande, trian- 

 gulära, ända till 2 mm. höga, spetsiga eller något aftrubbade 

 tänder, som äro rigtade rakt utåt eller något nedåt. Spetsen 

 är ett långt stycke bildad af korkväfnad och faller lätt af, när 

 växten torkas. 



Om slägtet Johinia säger Fournier ^) likaledes uttryckligen^ 

 att blomställningarna äro axillära. I Flora brasiliensis beskrif- 

 vas två hithörande arter: J. hernandicefoUa (Dcne.) Fourn. 



*) Flora brasiliensis, Fasc. XCV, p. 327. 



