ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1899, N:0 3. 219 



ligen torde ej kunna förnekas, att några arter synas bundna 

 vid vissa sydligare trä.dslag, såsom bok och ek, men detta är 

 en fråga, som ännu är ganska outredd. Den följande förteck- 

 ningen kan därför naturligtvis ingalunda göra anspråk på att 

 angifva de skilda arternas verkliga utbredningsområde inom 

 vårt land, utan måste inskränkas till att utgöra en samman- 

 ställning af de liittills kända, relativt få lokalerna, så att det 

 måste åt framtiden öfverlåtas att närmare utforska denna sak. 



En annan omständighet, hvilken man äfven måste taga 

 med i betraktande vid en floristisk bearbetning af myxomy- 

 ceterna, är det oberäkneliga, sporadiska uppträdande, som ut- 

 märker många arter. Detta är en egendomlighet, som mer eller 

 mindre eges af åtskilliga högre svarapar, men som finnes sär- 

 deles utpräglad hos många till denna grupp hörande former. 

 »Hoc et plures Gasteroraycetes, ') qui maxime meteorici, unica 

 vice tantum lecti»; så uttalas det i Stirp. Femsj. om Leangium 

 ruhiginosum (= Physarum rubiginosuin Fr.), och denna sats 

 kan, åtminstone hvad förra delen angår, godt tillämpas på 

 många. Under vissa år kan en art uppträda i stor ymnighet, 

 under andra saknas eller förekomma ytterst sparsamt, visa sig 

 en kort tid och sedan snart försvinna, så att den lätt undgår 

 uppmärksamheten. Vid undersökningen af en trakts myxomy- 

 cetflora bör man därför helst samla iakttagelser under flera år, 

 något som betydligt försvårar arbetet. 



I den nu följande förteckningen har användts den uppställ- 

 ning, som lemnas i Lister's monografi öfver denna växtgrupp 

 med en del smärre förändringar, beroende på olika uppfattning 

 af en eller annan art eller form. Äfven hafva här och där 

 andra namn upptagits, då de nu gängse prioritetslagarne så 

 fordrat. Vid sådana tillfällen anföras dock synonymerna; likaså 

 äfven, då andra namn på arterna något så när allmänt före- 

 komma inom literaturen. 



') Soin bekant, räknades vid denna tid slemsvamparne till Gasteroniyceternas 

 grupp. 



