228 FRIES, SVERIGES MYXOMYCETER. 



hvilken orsak är mig obekant. I S. Veg. Se. anföres detta 

 slägte spec.ielt såsom ett, tivilket ej finnes representeradt i vårt 

 land. 



Diachaea leucopoda (Bull.) Rost. Sraål., Femsjö (St. F.); 

 Upsala, Gottsundaskogen (E. Nyman). En mycket vacker och 

 karakteristisk art, som hittills observerats blott ett par gånger 

 i vårt land, beroende på dess ytterst sporadiska uppträdande 

 under blott vissa år. — Syn.: Diachcea elegans Fr. 



Fam. 3. Didymiacese. 



Didymium difforme (Pers.) Duby. Sällsynt, men vidt spridd 

 öfver hela landet: Skåne; Smal., Femsjö (St. F.); Upsala pä ett 

 par ställen (Romell, Vestergren); Lappland (Sommerpelt en- 

 ligt Syst. Myc. och S. Veg. Se). Växer pä nedfallna blad, 

 torra strån o. dyl. 



Didyminm serpida Fr. Känd från södra och mellersta Sve- 

 rige; äfven anmärkt för Lappland (S. Veg. Se: Physarum con- 

 fluens P.). 



Didymium Clavus (Alb. & ScHAV.) RoST. Teraligen allmän; 

 Nerike (Romell); Upsalatrakten flerestädes. 



Didymium farinaceum ScHRAD. Förekommer ytterst all- 

 mänt i såväl skaftad som oskaftad form, växande på mossa, 

 nedfallna barr, rutten ved o. dyl. — Två mera utmärkta former 

 kunna urskiljas: 



a genuinum: vanligast; södra Sverige — Verml.(!) och Da- 

 larne, Falun (J. G. Clason). 



ß minus: sparsammare; Smal., Femsjö (E. P. Fr.); Upsala. 



Didymium nigripes (Link) Fr. Flerestädes, ehuru ej allmän. 



« genuinum: Smal., Femsjö (St. F.); Upsala flerestädes; 

 Dalarne (J. G. Clason). 



ß icanthopus (Fr.): mera sällsynt; upptas i S. Veg. Se, 

 men sedan hos oss ej återfunnen. 



Didymium squainulosmn (Alb. & ScHW.) Fr. Sraål., Fem- 

 sjö (St. f.); Sthlm (S. Veg. Se); Upsala flerestädes (!). — 



