ÖFVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1899, N:0 4. 345 



meningen, att bådadera äro bildade af fruktbladens invikta 

 kanter, isynnerhet när midtpelaren ej längre bildar ett samman- 

 hängande helt utan är uppdelad i strängar. 



Förgreningen från kärlsträngssystemets andra del, de 10 

 strängarne, är följande: 



Hvarannan af dessa delar sig tangentialt i 2 delar, den 

 yttre delen går till foderbladens midtdel (fig, 1 fks{m) fstks), 

 den inre till foderståndarne. Derefter sker en likadan delning 

 med de 5 återstående kärlsträngarne, de inre delarne gå till 

 kronståndarne, de yttre däremot dela sig radialt i 3 delar, de 

 mediana rycka något inåt blommans centrum (fig. 1, fig. 6 h^ks) 

 och gå till kronbladen och de laterala gå till foderbladens sido- 

 delar (fig. 1 och fig. 6 fks{l)). 



Som af fig. 5 synes, bilda foderståndarkärlsträngarne den 

 inre ståndarkärlsträngskretsen. 



krstks ^ J 



fks+krks-'" -^ 



(l) 



Fig. 5. 



Densamma. Tvärsnitt af blommans nedra del, visande 4 af de 10 strängarnes tan- 



gentiala delningar. fks{l) + hrks = den kärlsträng, som högre upp i blomman skall 



dela sig i kronkärlsträng och laterala foderkärlsträngar. 



Fig. 6 visar ståndarne vid deras Insertion. Foderståndarne 

 bilda en inre krets i förhållande till kronståndarne (obdiploste- 

 moni) och båda äro fästa lägre ned i blomman än kronan och 

 fodret, hvilka organ ännu ej skilt sig frän hvarandra utan bilda 

 ett rör utomkring ståndare och fruktblad (perigyna). 



Öfvers. af K. Vet.-Ahad. Förh. 1899. Arg. 56. N:o 4. 7 



