ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1899, N:0 5. 535 



C, iö kl. 2,30 e. ra. Kromatoforer och kärnor åter delade, 

 så att individet innehåller 8 kromatoforer och 4 kärnor. (Endast 

 de fyra kärnorna och en del af plasraaskiljeväggarne äro på 

 figuren återgifna). 



d, i| kl. 3 e. ra. Endast individets öfre sida är afritad. 

 Vid utspänningen af plasmaväggarne af andra ordningen, vin- 

 kelböjdes den första plasmaväggen 1 — 1 utefter de fyra inser- 

 tionslinierna, som sammanstöta i midten, så att densamma blef 

 delad i fyra ytor. Detta arbete med plasmaväggarnes orientering 

 fortsattes, äfven sedan plasmaväggarne af andra ordningen blif- 

 vit fullt utspända, i det att en del potentiel energi i de ut- 

 spända plasmaväggarne af andra ordningen blef aktuel. De 

 utspända plasmaväggarne intaga sålunda på grund af den för 

 hvarje vätskehinna utmärkande sträfvan att sammandraga sig 

 en sådan ställning, att deras sammanlagda yta närmar sig ett 

 minimum. Protoplastdelningen fortsatte därefter, så att talrika 

 protoplaster bildades. — Kärnan utförde i detta fall sitt orien- 

 terande arbete på långt när icke så ledigt som under gynn- 

 samma förhållanden. Anmärkningsvärd är den högst afvikande 

 rörelseriktningen för kärnan, då hon från sin plats invid mem- 

 branen inträngde mellan kroraatoforerna. Eljes gäller det för 

 denna och flertalet andra arter, att kärnan intränger mellan kro- 

 raatoforerna från det ställe, där membranen ligger nära intill 

 eller i beröring med ett fast föremål (sålunda hos ett individ 

 med samma läge som detta från en plats vid glasytan eller när- 

 mare det närliggande algindividet) och rör sig i riktning mot 

 algens fria yta, där gasdifFussionen är lifligast, oberoende af ljus, 

 ljusriktning och jordens dragningskraft. Den hos blott detta in- 

 divid iakttagna afvikelsen (sora dock är lag åtminstone under 

 vissa förhållanden för en af de undersökta arterna) består alltså 

 däri, att kärnan gått i fortsättningen af den normala banan, 

 men i motsatt riktning, en omständighet, som i viss mån bely- 

 ser fenomenets inre natur. 



