ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1899, N:0 10. 999 



I. 0,1616 gram substans gaf 0,3162 gram CO2 och 0,0627 



gram H^O. 

 II. 0,1716 gram substans gaf 23,57 kbcm. fuktig kväfgas vid 

 17° C. och 756 mm. tryck. 



Funnet: 

 , y^ Beräknadt för CgHgNjOg: 



C 53,20 — 53,33 % 



H 4,31 — 4,44 % 



N — 15,78 15,55 %. 



Tydligen förelåg här uti båda fallen den redan af Kjellin 

 och Goldschmidt ^) beskrifna 0-estern af «-p-nitrobenzoldoxim, 

 som nämnda författare erhållit genom att behandla den ifråga- 

 varande oximens natriumsalt med jodmetyl. Motsvarande O-ester 

 af /i-konfigurationen hafva Kjellin och Goldschmidt 2) erhållit 

 dels uti ringa mängd tillsammans med N-ester vid behandling 

 af /?-p-nitrobenzoldoxlmens n^iumsalt med jodmetyl, dels, och 

 uteslutande, genom att behandla /^-konfigurationens fuktiga silfver- 

 salt med jodmetyl; 0-estern af /5-p-nitrobenzoldoxim smälter vid 

 67 — 68° C. Metyleringens resultat — bildning af «-p-nitroben- 

 zoldoxim-0-metylester — var ju på grund af hvad som redan 

 förut blifvit anfördt ej så öfverraskande. Då klorväteutveckling 

 vid reaktionen ägde rum, kunde ju bildning af O-ester (se sid. 

 987) anses gifven. 



Att emellertid en och samma ester erhölls vid metyleringen 

 af resp. klorhydrat tyder på de båda ur stereoisomera oximer 

 erhållna klorhydratens fullständiga identitet, men detta bevis 

 torde dock ej kunna anses fullt bindande. Det frigjorda klor- 

 vätet borde naturligtvis med diazometan gifva upphof till klor- 

 metyl, men möjlighet förefanns ju att klorväte äfven kunnat 

 verka omlagrande på /^-konfigurationen, innan diazometan utöfvat 

 sin metylerande inverkan. Visserligen är det föga sannolikt att 

 klorväte vid vanlig temperatur momentant skulle kunna omlagra 



1) Ber. XXIV p. 2548. 

 ^) Ber. XXIV p. 2553. 



