59 



geise, der også må sammenlignes med den engelske i mild; kfr. 

 også den forlængelse, som vokaler får i nogle lignende stillinger 

 i nordsvenske og finsksvenske dialekter. 



Inden Trondhjems stift må jeg ved omtalen af denne art 

 palataler straks undtage Liderne, der egentlig ikke har dem. 

 Der forekommer i steden forslag for konsonanterne af i og u (f. 

 eks. ko^nn korn), men disse forekommer også, især ved ,s og t, 

 i mange forbindelser, hvor det øvrige af stiftet ingen palataler 

 har, og er desuden i regelen vanskelige at få observeret. 



Det øvrige af Trondhjems stift har altså palataler i sådanne 

 forbindelser som manfi (mand), kvænjn (kvern) ul^l (f. uld). 

 Også Id er såvidt vides allesteds i stiftet palatalt : ialfald opgives 

 fra Veø i Romsdalen kvæljl, siljl ligesom ogsaa Sundalen har 

 kvcelil plur. kvæljda, kaljl (kold), æl^der (ældre), skvaljder (v. 

 skvaldre) ; de former i hvilke II stod i udlyden formedelst assimi- 

 lation — jeg tror ikke at have hørt udlydende Id og nd i trond- 

 hjemsk — har faaet palatalitet (fra dem med 11?) og overført den 

 til de former af hvert enkelt ord, hvor vokal fulgte (bøiningsana- 

 logi), og videre til omtrent alle de ord, hvori denne lydforbindelse 

 forekommer (lydanalogi). Ved nogle få ord kan der enkelte steds 

 mangle mouillering af Id, f. eks. i Selbu, øldre (v. støie og ture), 

 snøldre (f, snurre, krølle, f. eks. på en tråd). It er ikke palatalt i 

 Sundalen. f. eks. i sahlt og mahlt ; derimod palatalt i Surendalen 

 og Aure, og videre i nord, formodl. uden afbrydelse, og i alle 

 østHge strøg indtil omkring Stenkjær, Længere mod nord, i Stod, 

 Snåsen og Øvre Namdalen samt i de nordlige bygder i Ytre 

 Namdalen er det vistnok den oprindelige udtale, at It ikke skal 

 være palatalt ; men idetmindste de personer, som jeg har under- 

 søgt i den henseende, var temmelig vaklende. Det ældre forhold 

 her, som nu kun delvis hersker, er, at man siger svæhlt (v. sulte), 

 sahlt, hahlt, håhlt. Neutr. af kaljl hedder næsten over hele stiftet 

 kaahlt, tvertimod bøinings- og lydanalogi. Derved bortryddes 

 den betænkelighed, man kunde have mod at antage vokalforlæn- 

 gelse foran It, i anledning af at sådant 1 i trondhjemsk ikke 

 længer har stemmelyd. 



Lignende er også forholdet ved oldn. nd, nt, ns. I Veø i 



