62 



et slags assimilationsprodukt. Eksemplerne nævner j eg fra Frosten t 

 frid^d (friede), lyd^d (lystrede), gnudjd (gned), hrædjd („bredte" hø), 

 hv^djd (høstede hø), ro^^djd (viste et rødt skær), men derimod kl^edd 

 (klædte), fødd (fødte), rodd (roede). I det væsentlige vil hele 

 nordre amt have eksempler af samme art, maske med nogle ube- 

 tydelige undtagelser ; fra kyststrækningen har jeg kun få derhen 

 hørende former og fra spredte steder, men disse svarer også til 

 samme regel. 



Endnu mere knyttet til foregående vokals beskaffenhed er 

 palataliseringen af t. 



På Nordmøre, — hvor palatalitets graden ved tt dog er 

 ringe, så at den sommesteds synes ikke at bestå i andet end et forslag 

 af i, der gjør foregående vokal til en kort diftong, — er ^j^ al- 

 mindeligt efter forkortelse af oldn. diftonger som i fætjt (fedt), 

 bl^'Dtjt (vædede), r)Hjt (rødt) (alt surendalske former), efter for- 

 kortet i og y og tildels efter både opr. kort e og forkortelse af 

 langt (é), som i Sundalen i letjt (let), tretjto (tretten), dætjta, 

 men det er ikke gjennemført efter e. At disse dale har såme- 

 get af denne palatalitet, er maske kun en overgang til de østligere 

 egne. Sin største ndbredelse har også denne anvendelse af pa- 

 laliteten i den øvre del af Dalene. Dog er den ingensteds der 

 gængs efter a og o, som den er i Østerdalen; man kan enkelt- 

 vis i Selbu (og Holtålen? )høre satjt for satt, saai, men det er 

 hidtil kun en spredt indvirkning af analogien fra de andre tider 

 af „ sidde". I Opdal er udbredelsen, som det synes, videst. Den 

 findes der af opr. tt (også om det er opstået ved bøining) efter 

 alle slags palatale vokaler undtagen v, som i betjt (binde), stotjt 

 (kort), hotjt (f. bøtte), mætjt (mæt), Sjætjt (sjette), rcetji (ret). I 

 Rennebu og Støren mangler gerne palataliteten efter o, især når 

 det er af diftg. au, som i rott, bigott, men også f. eks, i stott 

 (kort), bbite\ desuden f. eks. i bett (binde), vett {mo, vinde). I 

 Meldalen indtræder ^j^ efter opr. au igen, f. eks. riot^t (rødt) mens 

 brugen af t^t ellers indskrænkes. Singsås og Tydalen palatali- 

 serer ligeså meget som Støren, mere end Holtålen og Selbu^ 

 som kun sjelden har t^t efter æ (dog mmt]t, Selbu) og vel aldrig 

 efter ø {i, eks. bøt^t, bødte, i Tydalen). Selbu har t^t efter for- 



