64 



anledning til at reprsesentere, også efterat diftongerne var sam- 

 mentrukne til enkelte vokaler. 



Muligens kan man sammenstille med palatalisering formedelst 

 stærkt aksenttryk den forandring, som forbindelsen st undergår 

 i indlyd i Soknedalen i Støren, hvorved den bliver til Sjt, f. eks. 

 i hæsit (hest), fasjt^ hvilken i hvert fald står i forbindelse med 

 en lignende forandring i Kvikne, Tønset og Lilleelvedalen, hvorom 

 kfr. Storm Norvegia I, 118 f. Jeg har også troet at høre noget 

 lignende i Opdal, f. eks. færsHa (for fæsta, et elvenavn) og i 

 Sundalen f. eks, hce^st (hest). Det synes imidlertid usikkert, om 

 oprindelsen for disse varierende former af sl skal henføres til en 

 tidligere palatalitet, eller om det er en forekomst af„simpurum", 

 ligesom i sl i s^låå eller sHåå, hvilket, ialfald individuelt, kan fin- 

 des over hele stiftet og på de fleste steder er det hyppigste. 

 Dentaler udtalte med t i 1 b agedragen tungespids. 



En slags modsætning mod dentalers palatalisering, når de er 

 lange eller støttes af en beslægtet konsonant, — hvilken frem- 

 mes ved, at foregående vokal er palatal — en modsætning dertil 

 er overgangen fra 1 til kakuminal, til „tykt 1", når det var kort, 

 stod foran eller effcer en forskjelligartet konsonant og ikke havde 

 høi palatal vokal foran sig; modsætningsforholdet bliver endnu 

 klarere, naar vi i Trondhjems stift ser, at dette ikke alene sker 

 med I, men tildels også med n. 



Før og efter læbe- og strubekonsonauter og efter vokaler, 

 der ikke artikuleres for høit foran (i og ei, tildels y, altså und- 

 tagne) er kort 1 bleven assimileret med henholdsvis tungens hvile- 

 eller dens artikulationsstilling ; tungen var i forveien kun mådelig 

 langt fremstrakt, skulde (sedvanlig) heller ikke være det til den lyd, 

 der fulgte efter 1, og så sparede man tungerodens muskler ved 

 bare at stikke tungespidsen op fra den stilling, hvori tungen lå. 

 For ældre svensk har A. Kock også (Sv. landsm, II nr. 12) mere hi- 

 storisk påvist, at der har været to forskjellige 1-lyd, Mangesteds 

 udenfor kakuminal ernes distrikt, sål. f. eks. i dele af Søndmør 

 og Mandalen, kan man høre en udtale af dentaler, især n, 1 

 og d, med tilbagedragen tungespids^ og denne modifikation er 

 formodl. opstået på samme made. 



