71 



anden, som kun har bortfald efter i, u og o og efter diftonger. 

 Den sidstnævnte er ud bredt over hele resten af stiftet, men er 

 uregelmæssig gjennemført. Den synes at være stærkt repræ- 

 senteret i kystbygderue. 



Den østerdalske svækkelse af g kan som antydet neppe 

 ansees for at forefindes i Holtålens og Alens sogne, som kun har 

 gli efter lang vokal; dog har disse, som foran nævnt, j for gli 

 efter r og P, som i hæP']. Tydalen har grundformen herfor, 

 hæPgh*), men ikke gh efter kort vokal, Derimod indtræder sådan 

 srækkelse i Selbu, som har stugJm (stue), liågliå (gerde) ; både 

 der og i Holtålen holder gh eller g sig ialmindelighed efter gammelt 

 i og efter gamle diftonger: see^/z (adj. seig), men rigtignok dei (n. 

 deig). I Singsås og Støren svækkes g mere : efter gutturalvo- 

 kaler til gli, te eller v, efter palatalvokaler og diftonger til for- 

 svinden eller ny diftongdannelse f. eks. limvå, stuivu (også stu'u), 

 skoogli, skooK (skooii), tawd (tiede), hvii'e (f. kvie), stii (m. sti), 

 stei (n. trin), hyjd (f. bygd), høi (f, pl. bove), læi (f. pl, lig- 

 gende træstammer). I Melhus er g gerne bortfaldet efter u og 

 au (flhthi, flue, hau, haug) og efter i, i og ei, men i den nedre 

 del af præstegeldetf. eks. ikke svækket efter e. Omtr. som Melhus 

 står nu Orklas dalføre ; g falder især bort efter opr. diftong. Sål. 

 også på Nordmøre, i nordligere bygder også efter ii og i, som 

 i Halse : stii (n.), duiir (m. middag) flhiå (f. flue), bau'a (m. 

 bue), og i Fosen. I Namdalen står g ofte usvækket i de lige- 

 dannede sv. fem., men kan også ofte bortfalde, f. eks. i Vigten, 

 Kolvereid too'å (skureklud), fl^oggå (flue). I Indherred har f. eks. 

 Inderøen tim (f. skureklud, affiv()gii), fihtu (flue), duid^ (m. mid- 

 dag), stei (n.), svei (m. bøielig stok). 



Oldn. f svækkes, ligesom g, i nogle meget hyppige ord uaf- 

 hængig af foregående vokal til bortfald, såsom jåå eller jee (give), 

 håå eller haa (have), åå (af). Noget hyppigere er svækkelsen 

 efter oldn. (», o og ii; i den slags stilling er f allerede i mid- 

 delalderen tildels bleven udtalt iv og er derpå faldet sammen 



*) Hermed må sammenlignes, at det østlige af Dalene samt Indherred 

 har mara (morgen), men Nan^dalen, Kennebu etc, mårgå, viårgån, 

 mårgon. 



