72 



med gh*); steder, hvor der nu ikke bruges gli, viser sig således 

 tildels at have havt det iør. Således er almindeligt „fast" g 

 bleven indført for oldn. f i ogo af ofan i Opdal og ved Orkla 5 

 Imgu af h^fiib i Holtålen og Ty dalen, samt i Liderne, men ellers 

 hoi), hau eller (i Namdalen) huu; stughu, stmvu, stugu i Dalene, 

 i Sundalen stogu, men alm. i kystdistrikterne og Indherred stuu'å, 

 shrna, stuu af oldn. stofu, henholdsvis stofa; i Dalene klhigliu, 

 klhmu, Jdhtgu, i Tydalen kPøvu, i Sundalen kVogu, dels i bet, 

 kløvet stykke træ, dels i bet. fjeldkløft, af oldn. klofu. Som 

 man heraf ser er forstærkelsen gennem gh hyppigst i Dalene, 

 men ofte er f også der bortfaldet. 



Af større betydning for sproggeografien er behandlingen af 

 oldn. 6, idet den falder i to bestemte klasser. Medens 6 som 

 bekjendt almindelig er bortfaldt i vore dialekter, er det her i 

 ligedannelser i en række østlige strøg gået over til d og således 

 bevaret. I denne henseende fremtræder der en skarp modsæt- 

 ning mellem Indre og Ydre Namdalen. Indre Namdalen slutter 

 sig atgjort til indlandsbygderne, ja det er maske det distrikt i 

 stiftet, som har flest eksempler på bevarelsen af c) som d. Ydre 

 Namdalen derimod, ialfald de dele deraf, som jeg forholdsvis har 

 bedst kundskab om, Vigten, Nærø og Kolvereid, synes intet 

 sådant d at have, men derimod former som spaa (m. spade), 

 sléa (m. slæde), vii (f. vidje), løø'å (f. lade); i pt. part. af stærke 

 verber bruges tildels overgang til svag bøining for at undgå den 

 hiatus, som opstår ved bortfald af t, som hyppig i svidjd (svedet), 

 ridjd (redet), hyd^d (budt). Den sidstnævnte udvei er neppe al- 

 mindelig på Nordmøre. Men ellers virker mangelen af & i indlyd 

 også i Fosen og på Nordmøre, at der opstår former af lignende 

 beskaffenhed, f. eks. i Sundalen, slee'a, løø'o, skrøø'o (f. skred), 

 knøø'o (f. knadning, portion af deig), smii'u (f. smidje), væi 

 (f. vidje), ree'e (pt. part. redet). I Indre Namdalen f. eks. i 

 Grong derimod spadi (men slaa)- stodo (f, ståen), vodo (f. træ- 

 grænse), knoo eller hiodo (f. deigportion)^ vedi eller vidi (vidje), 



*; En sammenblanding af opr. f og opr. g som dog ikke kan være 

 meget gammel, da foregående vokal er forskellig behandlet, er 

 temmelig liyppi^g i Singsås; den er især konstateret i ligedannel- 

 ser, såsom nmvå eller nvghd^{næve), måwå eller måghå (mave), 



