76 



made bleven o, f. eks. siili]0 (sytten). Den mulighed er således 

 ikke ganske udelukket, at best. nom, s. af sv. fem. med lang 

 rodstavelse i de mest vestlige af sprogarterne, viiso i Øksendalen 

 og Tingvold samt i Hevne, viiså i Gryten og i Surendalen, Aure 

 og Halse, samt Nærø og Kolvereid, kunde komme udelukkende 

 af nom. yisan i oldn.*), medens det fonetisk rimeligste er, at det 

 er af nom. ved en kontamination med akk. Tisoiia, I de egne 

 som har østligere sprog, Dalene, Indlierred, Fosen {undt. Hevne) 

 og det sydlige af Namdalen har man viisa, i Selbu med næse- 

 lyd; formen på a går i Sundalen næsten eller maske helt ned 

 til fjorden. 



Best. nom. s. af stærke hunkønsord, som udgår fra oldn. in 

 eller en, har allesteds a, men dette kan kun være fonetisk ud- 

 viklet der, hvor denne forbindelse i andre tilfælde, mere frie for 

 analogisk påvirkning, er bleven til a. Så er det i Romsdalen, 

 Nordmøre og Hevne, Rennebu og Meldalen, Støren, Holtålen og 

 Ty dalen og Øvre Stjørdalen, når disse har ^ren'(ia, grin^da (best. 

 f. grinden) og landa, lanjda (dat. n. s, landet); den sidstnævnte 

 form, hvor a kommer af inu (eno), taler for en organisk oprin- 

 delse af den første. De steder derimod, hvor man har andre 

 vokaler i dat. n., som i Opdal (æ ? og e), i Orkedalen, Børgsen, 

 Melhus og Bynæsset (e), i Strinden og Selbu og næsten hele 

 nordre amt (i), i dem har denne lydforbindelse maske ingen 

 egen lydudvikling havt ; ved den tid, da n svandt bort, har 

 vokalen i nom. f. sluttet sig sammen med nom. f. af de svage, 

 i dat, n. med den nu opgivne ubestemte dativ ; Selbus i med 

 nasalitet (hvilken forøvrigt nu er vaklende i denne kasus) viser, 

 at ikke den ubestemte form er 1 å n t og anvendt for den be- 

 stemte; vokalen vilde vel også i det fald være bleven apoko- 

 peret. Den indbyrdes forbindelse mellem bygderne har natur- 

 ligvis også i stor udstrækning befordret hunkønsformens enhed; 

 og denne er det igen, som har indvirket på fem. af adj, og 



'') Nemlig dersom Sjautjån er bleven først til f sjautjan (ligesom for- 

 mentlig i Selbu og andresteds, hvor man har sylcia), dernæst 

 f sjulqå, f syyhiå, men å gået over til o ved påvirkning fra det 

 udlydende o, som dialekten ellers har i to- og flerstavelsesord. 



