77 



partic. på inn, som i Hita (liden), allesteds. Best. neutr. plur. 

 på in (en) har også fulgt de stærke fem, sing.; den ligeartede 

 form for f. s. og n. pl. nom. både ved subst, og adj. har også 

 voldt, at både i gammel og nyere tid hyppig ombytning af køn 

 og tal er skeet raellem disse. Af in (en) må også udledes det 

 i sydøst forekommende imper. plur. på a (Jeesa læser, haara bærer), 

 hvilket i Selbu kommer ind på de egne, hvor dat. neutr, har i. 

 Gårdsnavne på oldn. in og ini (en og ene) har mest e eller i i 

 Indherred, søndenfor fjorden og i Stjørdalen tildels a; sål. i Sun- 

 dalen Sjnøøva af snioene og jøøra af giogrin i Aslak Bolts jor- 

 debog, men f. eks. (efter prof Rygh Vidensk. selsk. skr, 1882 

 p. 47) i Åsen grenni af grenini, i Rissen dæcelH af en antagen 

 lignende form, på Ytterøen Sicerve af skerfuene; i Skogn hååve 

 (hofwine), i Strinden rceppe (reppene). 



Forbindelsen una (ona) i akk. som yiliuna, konona, er udgangs- 

 punktet for den best. form af sv, fem. med ligedannelse. Det er 

 imidlertid kun Selbu og Opdal, som her viser nasalens virkning : af 

 vuku (uge) bestemt form voko. I øst samt i Sundalen og Surendalen 

 er den bestemte lige med ordenes ubestemte form, i vest med den 

 best. nom. af sv. fem. uden ligedannelse — hvilken form rigtig- 

 nok der sedv, har samme endelser som ubest. fem. med lige- 

 dannelse, hvorved denne regel falder sammen med de østl, egnes. 

 Patronymica på son (sun) varierer mellem a (jyeershi, Persen) 

 f. eks. i Guldalen og å (efter Folkevennen for 1863 pag. 518 f.) 

 ialfald på Bynæsset. Best. plur. af sv. neutr. f. eks. aiigun (on) har 

 kun i Opdal be\ aret sig for sammenblanding med sv. fem plur., 

 og endelsen er der bleven o, f. eks, i auo ; hertil har også andre 

 tostavelses neutrer på vokal sluttet sig, så at det hedder f. eks. 

 stokkjO (stykkerne). Den bestemte nom. pl. af konsonantstammer 

 har i Indherred dobbelte former : høøkern^ eller høøkra, hønnern^ 

 eller bønn ra ; der er maske nogen tendens til især at bruge den 

 sidstnævnte i akkusativsforhold. Da ellers kun neutra har a i 

 best. plur., er der liden gruud til at antage analogisk påvirkning 

 — en tilknytning findes dog, nemlig at disse som hine har en- 

 stavelsestonelag i pl, — skulde jeg være tilbøielig til at antage 



