u 



i Namdalen (Fladanger, Fosnes, Overhalden og Grong) samt 

 (tildels ?) i Liderne opstår der af å åå°, altså gråå", hråå^k. Mel- 

 lemliggende distrikter, f. eks. Surendalen, Aure og Halse, derhos 

 bygderne nordenfor Foldenfj orden synes udelukkende at have å, 

 ligesom alle de egne, der ligger rundt TrondhjemsQ ordens egent- 

 lige bækken. I det sydøstlige hjørne (Stjørdalen, Selbu, øvre 

 Guldalen) forekommer i visse ord oo for åå, f. eks. foo (få), 

 hoo (bægge), hvilket formodl, skriver sig fra former, hvor å i 

 oldn. havde u-omlyd. 



Fra en udtale, der kan antages at have lignet det tydske o 

 i noth, meget nærmere å end vort nuværende, har oldn. 6 fået en 

 høiere artikulation, dels ved de årsager, der virkede på a, dels 

 fordi forandringen ved å gjorde det nødvendigt at forøge gra- 

 den af de egenskaber, hvorved det ældre 6 skilte sig fra å. 

 Derved har dette drevet «, som før lå nærmere vort o, til at 

 antage en mere fremskudt tungeartikulation, ef tersom tunge- 

 høiden ikke kunde forøges mere. Mest fremskudt har jeg fun- 

 det tungestillingen for u i Opdal, Rennebu og Heidalen. ,| 



Dels ved virkning fra ?t og dels ved sin længdes egen virk- 

 ning er y fleresteds bleven til i eller nærmer sig dertil. I Thj. 

 stift gelder dette Sundalen; jeg kender det ikke fra Opdal, men 

 det kan maske findes, eftersom Lesje i Gudbrandsdalen ifølge 

 dr. Sanerwein har (forældet) i for y (Frie Viso pag. 55 f. no- 

 ten). Formodenlig er det kun selvstændig udvikling af y og i, 

 som i Heidalen har frembragt de såkaldte „ Viby "-varieteter af 

 i og y, i Sweets vokalschema „high-mixed-narrow". 



Hedens de trondhjemske dialekter er rige på ce-ljå., der 

 kommer af vokaler, som i oldn. var korte, er det oldn. æ kun 

 i en mindre del af stiftet regelmæssig bevaret som en så bred 

 lyd, at den her kan gengives med cb. Kun Opdal, Orklas dal- 

 føre. Guldalen fra Singsås og nedover og Trondhjems by gen- 

 nemfører nogenlunde en åbnere eller bredere vokal for æ, f, eks. 

 i Opdal tvcece (to, i fem.), slææ (pr. slår), grææt (pr. græder). 

 Endog Romsdalen og Nordmøre har væsentlig ligesom det øvrige 

 af stiftet klhe (klæde), leer (lære), greet (græder), tee (tær). 



Det er maske en følge af denne overgang vecl »; at oldn, 



