86 



lyd, en tredje har maske i samme lydforbindelse omgået bægge 

 ved af psykiske grunde at forene vokaler i den tilsvarende 

 stilling med andre, der historisk intet havde med dem at gøre. 



Under navnet sænkning behandler jeg her en række 

 især ved korte vokaler indtrædende lydprocesser, der dog ingen- 

 lunde er ganske ensartede — det er tydeligt, at både årsagerne 

 er forskelligartede og processens gang, eftersom sænkningen dels 

 gelder tungeartikulation og dels vokalens egentone. 



Dels foranlediget ved tungeartikulationens beskaffenhed, dels, 

 formodentlig, ved den erstatningsforlængelse, som forelå, er den 

 eiendommelige behandling af vokaler foran oldn. rc) og den 

 sedv. dertil svarende foran rt. Ved oldn. r6 er, som foran frem- 

 stillet, r bortfaldet, og vokalen har fået erstatningsforlængelse, 

 hvorved den tildels er falden sammen med de lange vokaler. 

 Forb. ard og art har over hele stiftet bevaret a-lyden ; det er 

 kun svensk og dansk, som her viser udvikling, der svarer til 

 den lange vokals; i Trondhjem altså: gaar eller gaal% svart- 

 eller svart-. Behandling som lang vokal og sænkning i dens tone 

 (medens tungestillingen er bleven forhøiet) er indtrådt ved oldn. 

 og ved o (a med u-omlyd), som i oor eller ool^ (ord), vort^ 

 eller vort^ (vorte). I forbindelsen ur& synes konsonanternes be- 

 skaffenhed at have været tjenlig for bevarelsen af den ældre, 

 mere tilbagetrukne, tungestilling ved u (se foran pag. 84) og senere 

 faldt denne form af u der sammen med o. Derfor allesteds f. 

 eks. sJwor eller sJwoP (m. kornskurd), smoor eller smool" (smurte), 

 spoor eller spool"^ (spurgte). Enkelte undtagelser kan findes, sål. 

 har jeg f, eks. fra Aure og fra Liderne noteret undtagelsen uuV^ 

 (f. urd). Eiendommelige er de teml. udbredte former åvåhåår og 

 neehåår (m. nedbør). 



I forbindelsen ere) er e i den vestligere halvdel af Dalene (ibe- 

 regnet Guldalen fra Støren og nedover) behandlet som æ, f. eks. 

 jæære (n. jorde) i Støren, jææle^ i Melhus ; på Nordmøre og i Fosen 

 er vokalen, såvidt mig er bekendt, nærmere e, men længere nord, 

 som i Afj orden, atter med bred YoksX, jææV-. Men østligere, fra 

 Holtålen og indtil Fladanger, er hovedregelen den, at er6 skal 

 blive aP eller ar, f. eks. i Selbu jaare (jorde), faar (f. spor), 



