57 



Sjtjjæra i Surendalen, Stangvik og Simdalen; også Lønset anneks 

 til Opdal har antaget denne vestlige udtale. Fra Aure og Halse 

 kar jeg kun f ået opgivet Sj ; om Romsdalen og de ydre bygder 

 længer syd på Nordmøre har jeg ikke pålidelig underretning i 

 den henseende. 



Oldn. hj forekommer udtalt som kj i Opdal^ Rennebu, Hei- 

 dalen, Singsås, Støren og Selbu, f. eks. i kjæljl (oldn. hjallr), 

 JcjUuP (n. hjul), kjcel^m (m. loft; rædsel) i Rennebu; den oldn. 

 præp. hjå hedder dog i de vestligere af de samme bygder (den 

 forekommer kun indtil Støren) s^å, ligesom i Gudbrands- 

 dalen. Formodentlig skyldes det også en palatal assimi- 

 lation, at „ nyper" på Nordmøre og ved Orkla hedder knyypo og 

 Jcni/y2M, nemlig dersom et oldn. fbnjupa har fået palatalt n og 

 snart også palatalt (midtgane-) k ved den samme proces, hvorved 

 oldn. snjor er bleven til SjWj j^^^ i Surendalen, Sj?^øø i Sundalen, og 

 gårdsnavnet suioene (Aslak Bolts jordebog pag. 72) i Sundalen 

 til Sjnøøva. 



Palataludtale af dentaler. 



Overgang fra dental til palatal udtale sker i det trondhjemske 

 fornemmehg i to væsentlig forskellige forhold, nemlig 1) ved 

 regressiv assimilation fra j til et foregående s, {), t, eller st, i ét, 

 foran nævnt, tilfælde også til sn, altid i stavelsers forlyd — og 

 2) ved n, 1, d og t (og st?) i stavelsers efterlyd. Den første er 

 almindelig for hele landet og er nær beslægtet med gutturalernes 

 palatalisering, den anden hører, som allerede tidligere udtalt, væ- 

 sentlig nordlige egne til, men er ikke udelukkende trondhjemsk. 



Den førstnævnte art palataler har en overskuelig udbredelse 

 i ordforrådet, og deres behandling i stiftet frembyder ringe 

 variation. sj udtales allesteds med den østlandske udtale Sj, som 

 i Sjåa (v. se) ; tj og J)j *) følger på hvert enkelt sted det palata- 



'') Undtagen i ét tilfælde: gårdsnavnet jæssmoon i Klæbu, skrevet 

 hos Aslak Bolt f)lesiiioo, efter prof. 0. Rygh findes fjiasiiio 1315; 

 \)'] må være gået over til hj. Kfr. oldn. f)jo, nu sedv. Æjoo (n. 

 ljåens bøining, hvor den fæstes til skaftet), men i Solør m. fl, 

 jøø\ et noget lignende ord af samme betydning er kjuiil'^ (n.) i 

 Selbu, i nordre amt, ialfald Liderne og Harran, . ?««/', begge steds 

 ligelydende med formen for oldn. hjol; i Våge sjokt (n,). 



