54 



a. Men hvor der er vokalharmoni tilstede mellem rodstavelsens 

 vokal og a, og en guttural skiller dem (selv om det er en lang 

 guttural), der er former på a antagne som hovedformer; altså 

 (i Grong) ikke alene hooga (bue) lååga (lue), maga (mave), 

 haaha (hage), t^jaaka (kæve), staaka (stage), modstillet fi^åti 

 (flåde), måsi (mose) dråpi (dråbe), værn^ni (vane), harri (hare), 

 men også bakka, nakka, tanga, hanska kfr. gran^ni (nabo), stabhi. 

 Omtrent ligedan er det også i Ytre Namdalen, f. eks. i Nærø. 

 Sydover gennem Fosen af tager vistnok denne sammenblanding 

 af korte og lange tostavelsesord ; allerede i Afjorden f. eks. 

 taniui (tange), men nakka og lakka gelder så langt, der findes 

 ligedannelse efter kysten — om nogen bygd ved Trondhjems- 

 fj ordens munding har nakk(e), hakk(e), så må det være sent ind- 

 ført. Skønt Nordmøre altså har nakka og hakka og fortrinsvis 

 ved gutturalkonsonanter anvender ligedannelse i korte sv. mask., 

 som i Surendalen i kjceka, haagha, haga, laga, stææga, så er 

 man dog nu for nær ligedannelsens grænse, til at konsonant- 

 vekslinger kan undgåes; Sundalen har staaje (stige), en underlig 

 bastardform, der sammen med Namdalens staga, trods sin for- 

 -skellighed, vidner om en i den afstand uventet parallelisme i 

 fonetisk udvikling og sjælelig tendens, fordi derfor det radikale 

 i er indtrådt a i rodstavelsen. I Romsdalen er naturligvis pala- 

 taliteten helt gennemført. 



I adjektivbøiningen mouilleres der på Nordmøre, f. eks. 

 stydjdje (m. plur.) lånene (m. plur.) i Surendalen. Ved kysten 

 i nord er det for mig bleven benægtet. Dette er en af de ting, 

 som i Dalene alene Opdal har tilfælles med Nordmøre. 



I verbalbøiningen er der ikke mange steder, som principielt 

 mangler nogen af de palataliseringsrækker, man historisk skulde 

 vente. Ligesom mouilleringen, ialfald af lang guttural, er tem- 

 melig sjelden ist. pt. partic. i Østerdalen, således er den det også 

 i Røros, hvor man har høgge (hugget), tugge (tygget), søkke 

 (sunket). Medens mouilleringen er langt overveiende i Holtålen, 

 synes den i Støren at være [mindre gennemført, især ved ng, 

 Bom i slange (slængt), sånge (sunget) men også ellers, som i 

 drbkke, drokkje eller drekke (drukket), sakke eller såkkje (sunket), 



