52 



Melhus,*) Bynæsset, Strinden, såvelsom Romsdalen, Nordmøre, 

 Fosen, Indherred og Namdalen får palatal konsonant i alle de 

 nævnte tilfælde, i alle bestemte former i sing, og i best. nom, 

 n. pl. af stærke subst, I Snåsen og aller øverst i Namdalen pa- 

 lataliseres vel i neutr. s, pl^ædidje og dat. jplæHidji, men ikke i 

 plur. : pl^ægga (klædningsstykkerne), Trondhjems by har ikke 

 palatal for artikkelens skyld. 



I plur. på i eller e af oldn. ir (er) er det maske ingensteds 

 ganske gennemført, at gutturalen står uden monillering foran 

 endelsen; men det forekommer i Tydalen og Holtålen, er hyp- 

 pigere i Støren og Meldalen og formodentlig mest i Orkedalen, 

 enten nu strandstedet på Orkedalsøren har øvet en normalise- 

 rende indflydelse, eller det kan være naboopposition, 

 fortsettelse af dalboens sans for sit eget her, hvor han mødte 

 Børgsen, som mouillerer så meget mere. I Trondhjems by 

 (ligesom også i det sydøstligste af Dalene) er flertalsdannelse med 

 e sjeldnere anvendt, men når den bruges, skal det alm. være 

 icékk^e, bjø?'kje. 



I de svage hankønsord er det mod sedvane det nordre amt, 

 som mouillerer mindst. Stiftet synes i det hele at have havt 

 kasusbøining i sing. af svage mask. i ubestemt form indtil en 

 forholdsvis sen tid ; men Dalene er vistnok det distrikt der, som 

 først opgav denne, og opgivelsen skede fornemmelig for lige- 

 dannelsens skyld i dem med kort rodstavelse. Nom. blev, når 

 cas. obl. havde ligedannelse, altfor forskelligt fra de øvrige ka- 

 sus, derfor blev nominativ opgiven, og har kun sat sig rester i 

 spaae, haane, vaane og maske et par lignende ord. Den beret- 

 ning, som forefindes i Aasens sprogprøve fra Meldalen (Prøver 

 af Landsmaalet i Norge, pag. 13) om, at man før sagde håna 

 der i bygden, må forståes så, at man har sagt haane (ligesom 

 nu) i nom, og håna i andre kasus, I ligedannede former var 

 der naturligvis ikke tale om palatalisering af gutturaler. Ved 

 udskillelsen af de ligedannede ord har de andre, der havde lang 



*) De usandsynlige former stænyner, stcem'nern^, som jeg opførte i 

 „Oplysn," pag. 66 var tilsyneladende godt hjemlede, men er ikke 

 bleven bekræftede, 



