hi 



andre steds liPahk, men dog til at skille fra aksenten i ståJcli. 

 Ellers bruges tildels apostrof til stavelseskille, f. eks. stii'e (steget). 



Med denne lydbetegnelse vil jeg nu forsøge at påvise de 

 mest væsentlige forskelligheder inden distriktet i henseende til 

 udtalen af konsonanter og vokaler og i henseende til bøiningen. 

 Palataludtale af gutturaler. 



En af de mest fremtrædende forskjelligheder mellem dia- 

 lekterne i de lavere egne på Østlandet og sågodtsom al trondhjemsk, 

 er den sidstnævntes stærkere anvendelse af palataliserede guttura- 

 ler i indlyd, — hvilken ved apokope fører til, at de der også 

 forekommer i udlyd. Dog er der inden stiftet megen forskellig- 

 hed i dette, idet nogle distrikter deraf står det sønden^eldske 

 nær i så henseende, og andre udgør overgangen til dem, der har 

 palataliseringen på samme udbredelsestrin som det vestenfjeldske, 

 uagtet den vokal, som følger, ofte ikke er en palatal, men er a. 



Overgangen til det søndenfjeldske findes, som venteligt er, 

 i Dalene, og den største forskel i henseende til palatalitetens hyp- 

 pighed gelder den bestemte substantivbøining. Mangelen på 

 palatalitet bør neppe altid — som man vel vil gørefor det søn- 

 denfjeldske — tilskrives analogivirkning fra substantivernes ube- 

 stemte form. Navnlig synes dette at gelde best. nom. af de 

 stærke mask., som i Røros, Tydalen, Selbu, Holtålen, Støren, 

 Opdal, Rennebu, Meldalen og Orkedalen hedder f, eks. ståk'kinj 

 eller ståk' ken; det kan maske skyldes en længere bevarelse af 

 nom.'s r, at k her ikke er „mouilleret", især i Selbu, som i 

 dat. har ståk^kiCi. Af de nævnte bygder er det kun Selbu og 

 mindre konsekvent Tydalen, som har mouillering i nom. & dat. 

 f. s. og nom. n. s. & pl. ; Opdal og Selbu har mouillering i dat. 

 n. s. Med undtagelse af Selbu og Tydalen, som også heri nær- 

 mer sig nordre amt, har alle de nævnte bygder g efter r og l^ 

 svækket til j eller tildels hellere i i alle former, f. eks. kfOrj 

 eller kri' ri (f. kurv), hæV-j eller hæPi (f. helg) ; j, som er et tid- 

 ligere trin end f, indførtes fra former med mouillering (forneml. 

 pl. på ji eller je), hvilket formentlig fremmedes derved, at det 

 tidligere g efter r og l^ var gh, ligesom endnu i Tydalen. Byg- 

 der beliggende, hvor Dalene støder sammen med Q orden, Børgsen, 



