is . 



formodl. også i Rørvik i Namdalen. Da nu sådanne tyndt befolkede 

 distrikter som de sidstnævnte slet ikke pleier at have udviklet særdeles 

 eiendommelige sprogformer, bliver det desmere klart, at Snåsen og 

 Liderne, hvor de for Norges vedkommende står isolerede, må 

 have sammenhæng med tilstødende egne i Jemtland. Fra Frost- 

 viken i Jemtland opgiver da også dr. Jessen adskillige ordformer, 

 som stemmer med Lidernes, og gør opmærksom på ligheden 

 (Hist. tidsskr. III, pag. 4 f., 47 ff.). Blandt disse ligheder er 

 det Iste pers. pron. nom. 2, medens Indherred har æ (cegJi) og 

 Namdalen eigJi. 



I Namdalen kommer man atter til en hel del af de for- 

 mer, som man havde på Nordmøre og i Fosen. Tungen 

 er maske plumpere end på Nordmøre, men ordenes former er 

 mærkelig parallelle, med dem som hersker der. Pet indre Nam- 

 dalen har ligesom alle indtrønderske dialekter (undtagen Trond- 

 hjems bys) stærk brug af bestemt dativ og har eiendommelige 

 former af denne. Hvorledes det forholder sig med dativ i de 

 ydre bygder lige ved Namsenfj orden, såsom Fosnes og Fladanger 

 har jeg ikke havt anledning til at undersøge ; lidt længere i nord, 

 i Nærø og Kolvereid, er dativen omtrent ligeså fuldstændig op- 

 given som i Fosen. De dels ad Trondhjemsfj orden og dels 

 gennem Namdalen udtrængte østnorske egenheder ved kysten er 

 væsentlig herskende indtil Foldenfj orden, stærkere, såvidt jeg kan 

 se, i kystbygderne end i Grong og Overhalden; men nordenfor 

 denne fjord er den hele typus mere vestlandsk, og nordlandske 

 eiendommeligheder kommer frem, såsom den på denne kant af 

 landet påfaldende bevarelse af r i sv, fem. pl. 

 Lydbetegnelsen. 



Heller ikke denne gang har jeg anledning til at anvende en 

 fyldestgørende lydskrift, men skriver eksem plerne omtrent på 

 samme raåde som i „Oplysninger", og såmeget som muligt i til- 

 slutning til prof. Storms lydskrift. De forandringer, jeg her gør 

 fra den før anvendte skrivemåde, er især simplificeringer, da det dog 

 for dette større distrikt ikke længer kan undgåes, at lyd, der i 

 en dialekt holdes skilt fra hinanden, får samme tegn. Jeg vil 

 derfor indskrænke mig til at betegne sådanne variationer, som 



