92 



maske allermest på Frosten, hvor man har med temmelig utve- 

 tydig vokal høgg (n.), røgg (rn.), støgg (adj.). 



Foran bb forekommer kun a og u i et større antal ord. I 

 ord som labb, stabbe er a jævnt bevaret over hele stiftet undta- 

 gen i Tydalen, Holtålen, Støren og Rennebu — hvilke her, lige- 

 som i alle de tilfælde, hvor de skiller sig fra resten af Dalene, 

 stemmer overens ialfald med dele af Østerdalen, Videre område 

 har åbningsprocessen ved typen ubb; i Dalene har Opdal kriibb 

 (f. krybbe), shibb (stubbe), om Eennebu, Melhus og Orkedalens 

 præstegeld. Hevne, Aure, Halse og Kvernes ved jeg, at de også har 

 ubb, de sidstnævnte tildels obb. Den sidstnævnte overgang, altså 

 sænkning, synes gennemført i Sundalen og Surendalen, f. eks. i 

 M^obb (f.), stobbe (m.), dob'behlt (dobbelt). I det øvrige af Dalene 

 og i Indherred bruges åben vokal for ubb ; i Namdalen og Fosen 

 såvidt vides allesteds ubb. 



Mest gennemført er sænkningen dog foran dobbeltkonso- 

 nanterne kk og tt og dermed ensartet kt, ks. Ved kk i udlyd 

 hænder det, at i udtales temmelig klart, fordi det nemlig da 

 pleier veksle med former, der har mouilleret k (kj eller tjj). 

 Ved tt kan i og y også overføres til inf. fra pt. partic, f. eks. 

 ofte i sitt nogenlunde rent. Ellers f. eks. prekk (m. prik), 

 sek'ker (sikker), lekt (ligt), støkt (stygt) — de sidste gennemf ørte 

 næsten allesteds, trods den analogi, de har mod sig; og ved tt 

 hett (v. hitte), bett (binde), bøtt eller bott (f. bøtte); kun foran 

 tjt optræder i og y, som meddelt foran pag. 63. Denne om- 

 stændighed er mærkelig, fordi på de fleste steder i landet i 

 og y ofte ikke er sænkede (se f. eks. Aasen §§ 16 og 22) foran 

 dobbeltkonsonanter. Derhos må det bemærkes, at oldn. i og y 

 foran langt k og t såvidt bekendt aldrig sænkes så langt som til 

 æ og ^, hvilket derimod hyppig sker i Thj. foran de opr. korte, 

 f. eks. i lætt (farve), bækk (beg), wrøM(gødsel). Heri vil man, 

 når man får en fuldere kendskab til dialekterne, finde en hjælp 

 til at bestemme, hvad der hører sænkningsprocessen og hvad 

 åbningsprocessen til, også ved opr. palatalvokaler. Ved langt k 

 bliver oldn. e til æ, som i bækk^ o bliver å f. eks. stakk, ii bli- 

 ver fjeks. bokk, okse, soli ker. Foran tt har ii et yderst ringe 



