95 



(n. trin), fi^øU (v. flytte), spår (v. spørge), ååår, Wååv (f. kløv) • 

 frjgten for vok. » har ført til et andet resultat fra y i JiooP (m. 

 høl), ool'^ (m. øl (luftbeskaffenhed)) ; i Halse f. eks. lett, men vætt, 

 spætt (n. spid), hækk, spvvr (v. spørge), dvvr, høøl% øøl^. På 

 Hiteren lætt, vætt, hækli, i Åfjorden og Bjørnør lett og 

 vett, men hækk, og i Namdalen ligeledes lett, vett, hækh, kPøøv, 

 fl-øtt, smiwr, sW)v (præs. sover). I indlandsdistrikterne, hvor 

 man efter åbningsprocessens hyppighed forresten skulde vente, 

 at åbning også ved palatalvokaler skulde være stærkere repræ- 

 senteret end ellers, der er det, næsten i alle tilfælde den bre- 

 deste vokal af tilsvarende art, som vælges, f. eks. i Asen lætt, 

 smvvr (v. smøre), kl^vvv, dvvr, i Orkedalen, såvidt min lydbe- 

 tegnelse tiUader mig at skrive det ligedan; i Holtålen med et 

 slags for V; foran oldn. 6 og g stanser sænkningen af i sedv. 

 med e, f, eks. i lee (m. led), steegli (n. trin). Formerne af en- 

 stavelses ord med oldn. e falder sedv. sammen med lignende med 

 opr. i, hvor de ikke er påvirkede af beslægtede stærke verber. 

 Oldn. gutturaler, a, o og o (thi u forekommer sjelden), viser 

 større variation. Dette gelder dog egtl. ikke a, thi dette står 

 som a i omtr. alle herhenhørende tilfælde udenfor Rennebu og 

 Øvre Guldalen. Oldn. o og o varierer meget efter de følgende kon- 

 sonanters beskaffenhed, men sænkningen er dog med undtagelse af 

 indre Romsdalen stærkest gennemført i kyststrøget. Romsdalen 

 (Gryten og Veø) har sænkning i tostavelsesord foran opr. guttural 

 som i håje (m. bue), hoke (f. hage), desuden ved nasaler i scmn 

 (m. søn), og som alle andre i sådd (n. kødsuppe), ladd (n. lod 

 i vægt), men i de fleste tilfælde åben vokal, som dog 

 bliver sjeldnere nærmere søen. Sundalen har skååt (n. skud), 

 lååv (n. tilladelse), hååP (n. hul), går (n.) og Halse skått, 

 brått. Jakk, lååv, liååP, kåål^, og sådannne former synes næ- 

 sfen gennemførte nordover langs hele kysten, væsentlig også 

 i øvre Namdalen. Inde i landet er de allesteds hyppige, 

 særlig f. eks. i skått og i sånn eller såån (søn) ; stemmeløse kon- 

 sonanter begunstiger i det hele sænkningen, men r, l^, tildels v samt 

 især oldn., nu svækket eller bortfaldet, g og 6 begurlstiger åb- 

 ningen. Nær forholdet ved kysten står Heidalen, soin har f. 



