96 



eks. låh (n. låg), våk (f. liul på isen), sMt, hråt, lååv, nav (f. 

 laft), haven (best. m. gårdsn.), hås (n. smuler, f. eks. af halm), 

 får (f. fure), mår, også w»r (f. pølse); også andre steder nær i 

 syd for fjorden, som Orkedalen og Melhus, har overveiende å, 



Abne vokaler. 



Åben udtale af opr. korte vokaler forekommer, bortseet fra 

 de tilfælde, hvor der er virkelig assimilation, i sådanne stillinger, 

 hvor man af den vaklende kvantitetsbehandling i nutidens dia- 

 lekter kan slutte, at der i en vis periode af sprogets liv har 

 været enten en usikker eller en middels længde på vo- 

 kalen. Det er nemlig foran to konsonanter, af hvilke idet- 

 mindste den første havde stemmelyd, og foran kort konsonant, 

 at den tindes. At vokalen forlænges er jo foran enkelt konso- 

 nant, især hvis denne har stemmelyd, hovedregelen; ved dob- 

 beltkonsonanter og konsonantkomplekser er forholdet gunstigere 

 for vokalens korthed, og det mere i det trondhjemske end sønden- 

 fjelds. Dog findes der adskillige tilfælde, hvor vokalforlængelse — 

 men uden åbning af vokalen — foreligger også i det trondhjemske, 

 således, for at forbigå usikrere eksempler, i Selbu laam (n. lam), 

 IjPaagh (n. plag). Ule (adv. ilde), iine (adv. inde), i Stod plhiag, 

 i Kolvereid raag (n. rag); i Selbu og omgivende egne, som jeg 

 har de udførligste notitser fra, viser kvantiteten sig i det hele usik- 

 ker foran rr og nili, men ofte med udelukkende lang vokal. Som 

 forslag til forklaring af åbenhedens oprindelse vil jeg opstille, at 

 man i den tid, da den fonetiske tendens voldte denne forlæn- 

 gelse, har forsøgt ved vokalens art at forebygge forvekslinger 

 med de opr. lange vokaler og derfor fjernet den mere end ellers 

 fra disse i „eigenton". Hermed stemmer det også, at a sjeld- 

 nest har undergået åbning, thi å må være blevet en vokalindi- 

 vidualitet, som ikke kunde forveksles med tilsv. korte, tidligere 

 end de andre lange vokaler. 



Jeg skal af den tidligere nævnte grund her kun omtale åb- 

 ning af gutural vokaler. Oldn. sl er åbent foran m (hvor lang 

 og kort kons, ikke bestemt kan skilles, fordi der allerede i old- 

 norsk er vaklen) i et par ord i Tydalen, Holtålen o^ Støren, 



