100 



(f. lomme), somme (adj. somme), omm (prp. om). Ved bb, hvor 

 man ligesom ved m vanskelig kan tænke sig analogisk påvirk- 

 ning, har man åben vokal, f, eks. kV^øhh eller Jd^obh (f. klubbe), 

 stobbe eller støbbe i Indherred, ved Nidelven og Gula (undt. 

 Melhus), samt i Meldalen. Væsentlig indskrænket til egne i syd 

 og øst for Trondhjems by er også den åbne vokal af n foran 

 p -f kons., f. eks. i Holtålen sørr (v. surre), sJcørv (m. skurv), 

 i Asen (hvor nogle ekspl. har „sænkning" til o) også sørr, skørv, 

 Tcørv (m. pølse). Ved enkelte konsonanter er at mærke det vel 

 allesteds herskende søø (adv. syd). 



Vokaler, assimiler ed e af palatalkonsonanter. 



En regressiv assimilation fra palatalkonsonanter er næsten 

 allesteds i stiftet iøinefaldende, nemlig den renere form af i og 

 y foran dem end foran andre; således meget hyppig, især i N. 

 Thj. reng (m. ring), men best. nom. s. rin{nen (Overhalden) ; 

 det viser sig også, at gg er den skarpere udtale mere gunstig 

 end k, f. eks. på steder, hvor man nogenlunde rent udtaler stygg, 

 men afgjort støkt. Også for u er palataler og gg gunstige; der- 

 for i Aure tmjnje (m. barn), men pl, onga. Som den virkende 

 grund, der volder forskellig vokalbehandling i to dialekter, op- 

 træder palataliteten, når man sammenligner Størens sett (sidde), 

 hett (v. binde), boi! te (f. bøtte), stott (adj kort) med Selbus sitit, 

 bitjt, bytjte, stytjt. Fremtrædende ligegyldighed for den regres- 

 sive assimilation viser Opdal, med bPefijn (blind), ston^n (stund), 

 hot^t og stbtit; dog opgiver man vaklende dels i dels e foran 

 tit (og gg) ; derhos mærkes tykk^ (v. synes), men stokkj (n. stykke), 

 lokki (f. løkke, sløife). 



Med prof. Storm (Norvegia, pag. 119) ser jeg ingen anden 

 grund, der kan have fremkaldt åben vokal af o foran s i Sok- 

 nedalen, end en antagen assimilation med dette s, medens det 

 var palatalt, som det tildels endnu er (se pag. 64). Man har nem- 

 lig der eksp. som vsp (f. asp), vsk (f. aske), pss (m. fos); atter 

 en i stiftet enestående overensstemmelse med Østerdalen og iQer- 

 nere med større dele af Østlandet. 



Lidet bekendt og maske fremkaldt ved skriftsprogets form 



