101 



skygge er en faldstændig omlyd af u foran „mouilleret" gg i 

 Romsdalen og Sundalen, f. eks. i Sji/djdje (m. skygge) i Gryten, 

 gPi/d^dje eUer glHd^dje (m, glugge) i Sundalen ; tildels også i Nam- 

 dalen og Stod Sji/djdji. 



Ældre og mere håndgribelig end den regressive assimilation 

 er i regelen den progressive efter oldn. j. Konsekvent 

 gennemføres denne dog ikke. Næsten alle steder har i stærke 

 verber med opr, iu i præs. inf. antaget y, væsentlig ved lån fra 

 præs. ind. s. Således sedv. hyy (byde), fryys (fryse), Jcryyp 

 (krybe) ; kun i s^øøi (skyde) er der i en videre omkreds ind- 

 traadt den vokal, man skulde vente af oldn. jo. Alene de i 

 stiftets udkanter liggende steder Opdal og Liderne har fuldt sæt 

 af inf. former uafhængige af præs. ind , sål. Opdal froos (fryse), 

 ii^ooj (fly ve) og Liderne hjøø (byde), frjøøs, drjøøp (dryppe). 

 I andre slags ord er behandlingen af jo, ju meget vaklende; 

 nogle, såsom kjOO (n.) står næsten uden nogen assimilation, andre 

 har teml. alm. ø, såsom Sjøø, atter andre har y næsten allesteds, 

 såsom ryy2y (f. rype), k^yyv (tyv). Sammendragning til y er 

 mest udbredt i Romsdalen, på Nordmøre og i Fosen, hvor 

 f. eks. Aure har Sjyy (m. sø), S7iyy (m. sne), s^yyP (n. skjul o: 

 skur). Et u svarende til oldn, jo er hverken der eller andresteds 

 ganske sjeldent foran dentaler (f. eks. Sjitur, f, skære, i Aure), og 

 assimilationen til y kan således maske også være af ældre ju. I 

 Guldalen og øst derfor samt nord for fjorden hedder oldn Ijos alm. 

 løøs, kun i Liderne Ijøøs, i syd og vest jøøs. Denne udstødelse 

 af j er i Selbu, Ty dalen og Holtålen udstrakt til/iø^jø^s (n. :Qøs) og 

 søø På de samme steder bortfalder j også i mange tilfælde, 

 hvor det er opstået ved brydning, såsom i bønn eller bøøn 

 (bjørn), hørJc (birk), hølle eller høøle (bjelde), s2)øU (n, spjeld), 

 foiJl^ (f. Qæl), mooP (n. mel), molil-k (f. melk), feel (n. 

 fjeld), mønn (f. hofte, af oldn.. mjoc>ni), feer (n. & f. ^ær). 

 Bortseet fra søø ved jeg intet eksp. på, at dette j er bort- 

 faldet efter en kons , som det kunde assimileres med. Skønt 

 naturligvis adskillige faktorer har været virksomme for dette 

 bortfald, har dog vel vekslen mellem forskellige former, som 

 ikke alle har havt j i forlyden været hovedsagen. Foran de 



