104 



vokal i 3-stavelsesord, som i østlandsk sedvanlig. Nordmøre har 

 stærk apokopering af verber, *sv, fem. og prædikative adjektiver; 

 i syd aftager den dog stærkt udover fjordene. 



Fosen og Indherred har stærkere anvendelse af apokope i 

 attnb, adj. end de nævnte steder, det sidstnævnte dog navnlig i 

 svage mask., som sedvanlig apokoperes i Stjør- og Verdalens fogderi 

 Den sammensatte aksent er mere tydelig end i Dalene udenfor 

 Opdal, men i musikalsk henseende er tonens gliden her i e n s- 

 artet retning, ikke i lighed med den opdalske. Former 

 som Asens nagle, Hundra, kjekla, har dog i Indherred og Nam- 

 dalen tostavelsestonelag, om de er apokoperede. Hvad de svage 

 hankønsord angår, så begynder vestenfor fjorden allerede i 

 Leksviken den korte form at fortrænges af former på i (stabhi, 

 kæggi), og i Namdalen tindes den korte form maske aldeles ikke; 

 ved kysten begynder svage mask. på i allerede på Frøyen og 

 tildels på Hiteren; på fastlandet optræder de ved kysten neppe 

 sydligere end i Afjorden. Den oldn. flertalsendelse ir (er) har 

 nu dels formen i, dels formen e. Ved kysten falder grænsen 

 sammen med den for det opr. udlydende i i sv m ; i indlandet 

 strækker flertalsendelsen i sig ikke alene over Namdalen, In- 

 derøen og Stjør- og Verdalen, men også over Selbu og Holt- 

 ålen. Verber af 3dje svage konjugation (vb. som oldn. kemba), 

 hvortil også sådanne som spara, tapa slutter sig, har alene i i 

 præs. (f. eks. leeri lærer, ^jj(«njni^]kender, i Grong) i Namdalen 

 og tildels sydover indtil Frøyen, ellers e: dog er det vel opr. for 

 sådanne præsensformers skyld, at f. eks. gapa og J)ola endog 

 sålangt syd som i Stjørdalen og tildels i Selbu synes opfattede 

 som verber på opr. ja; levi eller Hvi i præs. findes formedelst 

 indbyrdes påvirkning mellem vokalerne videre omkring i Dalene, 

 f. eks. i Opdal, men på Nordmøre og tildels ned mod T.hjems- 

 fjordens sydside leve. De dialekter i nord, der foran var nævnte 

 som de stærkeste „i-mål", har også i enkelte ord i i adj. bøi- 

 ningen, f. eks. too æini (to ene), dæn lihlji (den lille), liiti (lidet). 

 Formelt svarende til den sidstnævnte form er neutr. af st. pt. 

 partic. og parallelt dermed afledede adj. I disse hersker dog i 

 i ligeså vid udstrækning som i plur. på opr. ir af substantiver, 



