105 



altså i det nordlige af Fosen, hele nordre amt (i Stod og Beit- 

 staden vaklende), Selbu og Holtålen, f. eks. i Afjorden hro7i^ni 

 (brændt), vood^ji (veiet). Sydligere end den nævnte grænse har 

 pt, partic former med e, i eks. i Bjugn fonene (fundet), drejm 

 (dræbt), 6ore (båret), i Heidalen grååte (grædt), hrvte (brudt), 

 dåtte (faldet), I Dalene er der dog allesteds hyppig i i enkelte 

 verber, hvor det støttes af aralogi, ligedannelse eller palatale 

 konsonanter, f. eks. endog i Orkedalen, som viser mest utilbøi- 

 elighed for udlydende i, i rivi, Uti ; også så langt mod vest som 

 i Rissen f, eks viji (veiet); palatalerne virker dog sommesteds 

 (f. eks. i Orkedalen) heller dissimilerende på følgende vokal. 

 På Nordmøre og i det sydlige Fosen synes der k u n at findes e. 



Når den følgende konsonant er bevaret, er dette langt for- 

 delagtigere for den skarpere vokal. Derfor er det sammenlig- 

 nelsesvis kun få af målene, som har en og el i bøinings- og af- 

 ledningsendelser: Asen, Skogn og Verdalen samt Røros og Holt 

 ålen med Alen har e i best. form af sv. m. (hctkken, skuggen) ;*) 

 både i best. sv. m. og i best. plur, på opr. irnir, iriiaF er e ved 

 naboopposition bleven herskende ved de ydre dele af Trond- 

 hjemsfj orden, f. eks. tildels på Hiteren, i Bjugn, Rissen, Orke- 

 dalen, Børgsen og Bynæsset, såsom i fZ?9røren (dørene) ; der også adj. 

 som vaatjjen, ellers vaat^jmn eller vaakjinjn. 1 best. nom. s. af 

 stærke hankønshord og best. dat. s. af st, fem. samt i best. nom. 

 pl. af konsonantstammer skulde der regelmæssig være en tyde- 

 lig artikuleret vokal til stavelsebærer, når stammen ender på 

 labial eller guttural konsonant, f. eks. i staav, hook. 

 Analogien med de andre, der har enstavelsestonelag, har imid- 

 lertid medført, at et e er det almindelige ; haittjjin, haittijifij eller 

 hookiui og tilsv. forekommer i 4 skilte dialektgrupper : i Stjør- 

 dalen, Selbu og Tydalen og i Rennebu og Opdal, både efter 

 labialer og gutturaler: hookinj, kam min]] Romsdalen, Nærø og 

 Kolvereid, har in] og in, alene efter gutturaler, ikke efter labi- 

 aler. Foran I er e alm. i hemmel, og forekommer spredt mellem 



*) Kun i Røros og Holtålen er dette det blot stavelsebærende e, 

 der kan veksle med stavelsebærende n, 



